# data[].attributes.body
— Te iubesc!
— Stiu asta, raspunse fata, trecandu-si usor degetele prin parul lui. Cine iubeste isi ascunde sentimentele, nu face rau celuilalt. Tu vrei sa-mi faci rau?
— Sa ne casatorim, Otilia, urma Felix ideea lui, sa plecam de aici. Avem cu ce trai. Voi munci.
— Oh, ce nebun esti, Felix. Dar nu esti inca major. si-apoi... tu ai o cariera grea de facut, trebuie sa fii liber, maine am sa-ti fiu o piedica.

Discuția tinerilor evidențiază raportarea diferită la iubire și că, implicit, au concepții diferite despre viață: Otilia percepe iubirea în felul aventuros al artistului, cu dăruire și libertate absolute, în timp ce Felix are despre dragoste păreri romantice și vede în femeie un sprijin în carieră. Dându-și seama că aceasta ar putea reprezenta o piedică în împlinirea idealurilor tânărului bărbat de a deveni un medic de renume, Otilia îl părăsește pe Felix si alege siguranta casatoriei cu Pascalopol.

# data[].attributes.body
"— Ei, da, tanti Aglae şi cu Aurica nu pot să mă sufere fiindcă le e teamă că au sa piardă moştenirea... Aurica îşi închipuie că o să se mărite spunând că are un unchi bogat... O pocită... Papa, vezi tu, nu mi-e tată bun... Mama a mai fost căsătorită înainte, şi când a luat pe papa, eu eram de câţiva ani... Priveşte! Uite pe mama şi pe tatăl meu adevărat. (Şi Otilia întinse lui Felix o fotografie puţin ruptă, în care o Otilie din alte vremuri, însă cu privirile blânde, în rochie cu panier şi cu un mare zuluf căzut peste umăr ţinea de braţ un bărbat gras, şi el cu ochii Otiliei.) Dar papa mă iubeşte, şi apoi... e îndatorat să aibă grijă de mine, fiindcă mama i-a dat o mulţime de bani, fără nici un act, pe care papa i-a vârât în afacerile lui... Dacă nu murea pe neaşteptate mama, ar fi fost altfel... Papa voia să mă adopteze... Şi acum ar voi, însă nu-l lasă tanti Aglae... În sfârşit, mizerii care cred că-ţi sunt indiferente.

Şi Otilia oftă, dând un final umoristic gestului."

Fragmentul citat evidențiază conflictul principal al textului, generat de goana după avere a familiei Tulea, care se luptă să-l oprească pe moș Costache Giurgiuveanu din a o adopta pe Otilia, fiica celei de a doua soții a bătrânului, deoarece ar însemna pierderea moștenirii. Se sugerează, totodată, caracterul dezumanizant al banului, idolul la care se închină și la care se raportează societatea bucureșteana de la începutul secolului al XX-lea. Clanului Tulea i se alătură și Stanică Rațiu, ginerele Aglaei( "șefa", care coordona operațiunea de obținere a moștenirii). Toată această goană duce, în cele din urmă, la moartea bătrânului, în momentul în care Stanică fură, chiar de sub ochii( mai degrabă, salteaua) bătrânului banii strânși pentru a-i asigura viitorul "Otilicăi". Costache, "printr-o sforțare supraomenească", a cedat, murind, iar hoțul a ascuns banii și i-a păstrat doar pentru el, divorțând de soția sa, Olimpia. Astfel, se sugerează motivul parvenirii.
Prin acest citat se evidențiază, totodată, condiția nefericită a orfanului, care suferă enorm din cauza lipsei părinților, aceștia reprezentând cel mai mare sprijin  pe care îl aveau. Prin motivele orfanului și al paternității, preluate din opera balzaciană, se reliefează vulnerabilitatea acestor copii față de toxicitatea persoanelor dezumanizate pe fond financiar și, totodată, discriminarea cu care sunt tratați.

# data[].attributes.body
"Pe la sfârşitul lui septembrie, într

-o zi de arşiţă tardivă, cu vânt uscat înecăcios, moş Costache

se împletici din mers, pe când cotrobăia în curte printre

cărămizile lui, şi căzu moale jos.

[...]

• Aglae, aflând accidentul lui moş

Costache, căpătă deodată fizionomia aspră a unui căpitan de vapor care comandă în timp de naufragiu:

- Aurica ,strigă ea ,vino repede,
că i -a venit rău lui Costache! Cheamă-l şi pe Titi. Trece-ţi dincolo, să nu fure vreunul ceva.

Marino! tu aleargă iute la

Stănică

.În curând sosiră

Stănică,Olimpia şi cu doctorul

Vasiliad  şi odaia se umplu de inşi.

[...]"

Aceasta secventa sugereaza lacomia batranului pentru bani ,acesta incercand sa economiseasca bani adunand materiale folosite pentru a putea construi o casa Otiliei.Tot odata se remarca goana dupa avere a membrilor familiei Tulea si lipsa lor de umanitate care in loc sa aiba grja de sanatatea batranului se gandesc la siguranta averii.

# data[].attributes.body
„Dacă familia mea nu s-ar fi prăsit atâta ,vă spun pe onoarea mea ,azi aș fi milionar[...]. Am unchi și mătuși foarte bogate ,cât păr în cap. Însă toți au copii și nepoți ,încât până să-mi vie rândul, mai bine mă lipsesc. [...] Unul se zbate de mic ,învață ,își umple plămânul de oftică ,și altuia îi pică moștenirea de-a gata.”
- Această secvență care ilustrează vorbele lui Stănică Rațiu pune în  evidență mentalitatea epocii care reliefează avantajele moștenirii.

Astfel în jurul planului care ilustrează istoria unei moșteniri ,romancierul Călinescu construiește imaginea societății burgheze din București ,de la începutul secolului al XX -lea ,aflate în plină degradare morală sub forța distrugătoare a banului.

# data[].attributes.headline
Necolaie Georgiana-Denisa                                “- Tu mă iubești? îl întrebă Otilia serioasă ca și când l-ar fi întrebat dacă e bolnav.Felix mărturisi cu capul.- Ce copil ești! Ți-am citit scrisoarea, dar am uitat, știi că sunt o zăpăcită. De ce să fugi? Ți-am spus eu că nu te iubesc?Felix tresări deodată înfocat.- Otilia, e adevărat? Mă iubești?- Ei, ei, nu ți-a spus nimeni că te urăște.”

# data[].attributes.subject
Necolaie Georgiana-Denisa                                “- Tu mă iubești? îl întrebă Otilia serioasă ca și când l-ar fi întrebat dacă e bolnav.Felix mărturisi cu capul.- Ce copil ești! Ți-am citit scrisoarea, dar am uitat, știi că sunt o zăpăcită. De ce să fugi? Ți-am spus eu că nu te iubesc?Felix tresări deodată înfocat.- Otilia, e adevărat? Mă iubești?- Ei, ei, nu ți-a spus nimeni că te urăște.”

# data[].attributes.body
Această secvență evidențiază spiritul contradictoriu al Otiliei. Felix îi mărturisește acesteia că o iubește prin intermediul unei scrisori, insă fata nu reacționează în niciun fel la declarația de dragoste, iar acesta, într-un gest de exaltare nebunească, fuge de acasă. Otilia îl caută cu trăsura, iar când în sfârșit îl găsește pe o bancă, comportamentul îi este la fel de neclar și misterios ca întotdeauna, lăsând în sufletului lui Felix dezamăgire și nedumerire.
Felix este dispus să facă orice pentru ca Otilia să-l iubească, însă aceasta, de cele mai multe ori este indiferentă și câteodată îi dă motive pentru a fi gelos.
Cei doi au concepții diferite despre iubire. Otilia concepe iubirea în felul aventuros, al artistului, vrând să fie o femeie liberă, însă Felix este dispus să facă orice pentru iubire negândindu-se la problemele pe care le-ar putea întâmpina într-o relație.

# data[].attributes.body
"— Pa-pascalopol, vreau sa-ti dau banii pentru fe-fetita.
— Daca crezi, zise acesta, cu oarecare indiferenta, ca sa nu-l sperie, da-mi-i.
— A-ajuta-mi! Batranul incerca sa-si traga cureaua cu mana, dar, neputand, ruga din ochi pe mosier. Acesta, ajutat de doctor, il dezbraca cu bagare de seama, pandit cu incordare de bolnav, si gasi sacul si buzunarul, din care scoase pachetul de hartii infasurat cu sfori. La cererea batranului, desfacu pachetul si obtinu alte trei mai mici. Batranul i le smulse din mana.
— Domnule doctor, mai ma fac bine? intreba el.
— Cu ingrijire, te faci. Batranul, atunci, nu fara mari codiri, lua numai un pachetel de o suta de mii din cele trei si-l dadu lui Pascalopol pentru fe-fetita. Celelalte isi rezerva sa i le dea mai tarziu. Fiindca nu se putea scula usor din pat, ruga pe mosier sa-i vare saculetul cu monede si cele doua pachete de hartii sub salteaua care era aruncata, pentru uzul lui, peste canapea."

Costache Giurgiuveanu este avarul însuflețit de dragostea pentru Otilia, dar sentimentele paterne pe care le are pentru ea nu sunt suficiente pentru a legaliza adoptia fetei, a face testament sau a depune o suma de bani la banca, intr-un cont pe numele ei, desi este convins ca asa ar fi fost drept si cinstit. Patima pentru bani si avaritia sunt mai puternice si-l fac sa ezite, dovedind un caracter slab. Otilia il intelege la randul ei si nu poate fi suparata pe „papa” care este „un om bun, dar are si el ciudateniile lui”.

# data[].attributes.body
"Eu cred, mama, c-ar trebui sa-l intrebi daca a facut vreun testament si unde l-a pus, nu sa-l cautam, ca niste nebuni, in urma." - Prin citatul de mai sus, se evidentiaza goana dupa avere a familiei Tulea, reflectand astfel caracterul rece al societatii in care traiesc. Acestia, dupa ce Costache Giurgiuveanu are parte de al doilea accident, nu se gandesc sa ii fie aproape batranului, sau sa il ajute cu ceva, ci, se gandesc la averea pe care acesta o va lasa in urma, ei incercand sa isi realizeze interesele proprii. Prin aceasta replica spusa de Olimpia se evidentiaza incapabilitatea de compasiunea. Olimpia sugereaza cererea testamentului pentru a se convinge ca Otilia nu va primi nimic. Prin acest citat, se pune in lumina, in acelasi timp, dezumanizarea personajelor. Individul este influentat de mediul in care traieste, formandu-se idee ca "Zeul la care se inchina toti este banul" (G. Calinescu).

# data[].attributes.body
În această obscuritate, strada avea un aspect bizar. Nici o casă nu era prea înaltă şi aproape nici una nu avea cat superior. Însă varietatea cea mai neprevăzută a arhitecturii (operă îndeobşte a zidarilor italieni), mărimea neobişnuită a ferestrelor, în raport cu forma scundă a clădirilor, ciubucăria, ridiculă prin grandoare, amestecul de frontoane greceşti şi chiar ogive, făcute însă din var şi lemn vopsit, umezeala, care dezghioca varul, şi uscăciunea, care umfla lemnăria, făceau din strada bucureşteană o caricatură în moloz a unei străzi italice. (…) Casa avea un singur cat, aşezat pe un parter scund, ale cărui geamuri pătrate erau acoperite cu hârtie translucidă, imitând un vitraliu de catedrală. Partea de sus privea spre stradă, cu patru ferestre de o înălţime absurdă, formând în vârful lor câte o rozetă gotică, deşi deasupra lor zidăria scotea tot atâtea mici frontoane clasice, sprijinite pe câte două mensole.

În această secvență este vorba despre  celebra descriere a străzii Antim din Bucureşti, care pare a fi de factura balzaciană, numai că G. Călinescu operează o nuanţare a tehnicii lui Balzac, pe care o adaptează la romanul modern de secol XX. Concret, la Balzac naratorul face ample descriei ale mediului, ale personajelor, începând cu descrierea cartierului, a străzii, a arhitecturii casei, a interioarelor, a vestimentaţiei, care poartă în viziunea balzaciană semnele personalităţii care trăieşte în acest mediu.
G. Călinescu recurge însă la o tehnică inventată abia în secolul XX, anume introduce personajul-reflector, care îl substituie adeseori pe narator sau naratorul preia în diferite momente perspectiva acestui personaj-reflector.

Descrierea străzii Antim se face nu de către narator în mod direct, ci el preia perspectiva lui Felix Sima, care soseşte de la Iaşi la Bucureşti în urma morţii tatălui său şi caută casa lui Costache Giurgiuveanu, o rudă aleasă de tatăl adolescentului ca tutore al fiului său.

Felix priveşte cu atenţie casele cu un aspect neutru construite monumental, dar fără stil. El concluzionază că e pe strada negustorilor imbogăţiţi, dornici să îşi dubleze opulenţa, dar lipsiţi de cultură. El e neplăcut surprins de aspectul casei pe care o caută, care e la fel ca celalalte, dar se vede că e neîngrijită, ceea ce anticipează că proprietarul e un avar, care îşi reprimă orice bucurie sau plăcere adunând ban peste ban.

# data[].attributes.body
,,Suiră pe o scară cu balustrada de fier forjat și se opriră în fața unei uși mari de la etajul I, pe care o mică tăbliță de email arăta numele simplu: Leonida Pascalopol. Casa, azi ștearsă față de noua arhitectură a capitalei, înfățișa atunci ultimul confort. Ferestrele și încăperile erau înalte, ușile largi și cu frontoane de lemn bogat ornamentate, tavanurile decorate cu stucuri.”

In secvența data, este prezentată locuința lui Pascalopol, care urmează a fi vizitată de Felix și Otilia. ,,Ferestrele și încăperile  înalte”  ne duc cu gândul la camere luminoase, care transmit energii pozitive și motivul pentru care, Otiliei ii făcea plăcere sa-l viziteze pe Pascalopol, uitând de micile griji.

# data[].attributes.body
„Orice femeie care iubește un bărbat fuge de el, ca să rămână în amintirea lui ca o apariție luminoasă. Domnișoara Otilia trebuie să fie o fată inteligentă. După câte mi-ai spus, înțeleg că te iubește.’’
În acest fragment, Weissmann, prietenul lui Felix, își expune părerea despre comportamentul enigmatic al acestei tinere exuberante și capricioase și intuiește adevărata dimensiune a personalității acesteia. Astfel, încearcă să își ajute prietenul care nu înțelege alegerea Otiliei de a pleca cu Pascalopol.El considera că atunci când o femeie este îndrăgostită cu  adevărat, ea este capabilă sa facă sacrificii pentru binele persoanei iubite.

# data[].attributes.body
,,— Simt nevoia, îi mărturisi într-o astfel de cavalcadă Felix, după atâta singurătate, să iubesc pe cineva, să am o tovarăşă... nedespărţită.

— Felix, îi răspunse Otilia, eşti încă prea tânăr. Tu nu trebuie să te gândeşti la iubire, înainte de a-ţi face o carieră strălucită. Iubirea, măsură ea vorba, e un cuvânt mare, dar apoi vezi că singură n-ajunge.''

În relaţia lor, Otilia este cea care dovedeşte că are puterea de a decide pentru amândoi şi forţa de a face un sacrificiu din iubire, oferindu-i lui Felix posibilitatea de a se împlini profesional. În plus, ei nu i s-ar fi potrivit viaţa modestă pe care ar fi fost obligată să o ducă alături de studentul Felix, Otilia concepând iubirea în felul aventuros al artistului, bazându-se pe dăruire şi libertate absolută, pe când Felix este dispus să aştepte oricât până să se însoare cu ea. Divergenţele lor în raport cu iubirea  (Felix - nu se gândește la problemele pe care le-ar putea întampina daca ar avea o relație cu Otilia, privind această chestiune doar prin prisma sentimentelor romantice; Otilia - deși îl iubește pe Felix, are o percepție oarecum detașată despre iubire, privind-o ca fiind ceva ideal, inexistent în această lume degradată moral, asta datorându-se într-o oarecare măsură și mediului dur din punct de vedere psihologic în care tânăra a trăit, pentru ea primând astfel siguranța materială și împlinirea profesională pe care i-o dorește sincer lui Felix). Datorită acestor aspecte și a posibilității de a reprezenta o piedică în calea realizării profesionale a lui Felix, Otilia îl părăsește pe tânăr şi alege căsnicia cu Pascalopol.

# data[].attributes.body
„În mijlocul ei, la o masă rotundă prevăzută cu o mare lampă de petrol cu glob de sticlă mată , se aflau, în fața unui joc de table trei persoane care la deschiderea ușii ridicară capul în felurite grade de curiozitate. Erau două femei și un bărbat. Bătrânul merse și ocupă scaunul rămas gol lângă ceilalți, în vreme ce Otilia conduse pe Felix de-a dreptul la masă prezentându-l.
- E Felix zise ea oprindu-se în fața bărbatului care tocmai aruncase zarurile.
Acesta ridică numaidecât capul și întinse repede mâna. Era un om cam de vreo 50 de ani, oarecum  voluminos, totuși evitând impresia de exces, cărnos la față și rumen ca  un negustor însă elegant prin finețea pielii și tăietura englezească a mustății cărunte.

Părul rar, dar bine ales într-o cărare care mergea din mijlocul frunții până la ceafă, lanțul greu de aur cu breloc la vestă, hainele de stofă fină, parfumul discret în care intra și o nuanță de tabac, toate acestea reparau cu desăvârșire, în apropiere, neajunsurile vârstei și ale corpolenței.”

Această secvență narativă dezvăluie tipologiile de personaje și prefigurează conflictele majore ale romanului. Otilia îl conduce pe Felix prin casă. La intrarea în încăpere Felix face cunoștință cu cele trei personaje aflate la masă. George Călinescu recurge la prezentarea vestimentației, care devine definitorie pentru trăsăturile de caracter ale personajelor. Primul cu care băiatul face cunoștință este Leonida Pascalopol. Stilul său vestimentar îi trădează eleganța, rafinamentul.

# data[].attributes.body
,, — Este tot un unchi? se hazardă Felix cu jumatate gură.
Otilia izbucni într-un râs cristalin.
— Unchi? Ce bine ar fi! Nu e unchi, e un... prieten al lui papa.
Fiindccaa fața tnarului se adumbrise puțin , Otilia începu să i
dea explicații volubile:
— Nu stii ce om bun este Pascalopol și ce bogat e! Are o
moșie imensensă Baragan și cai de călărie. Mi-a fagaguit ca mi
dă unul. Ah, și cum aș vrea să am o trasura luxoasa, cu doi
cai frumoși! Este foarte chic! Dacă n-ar veni Pascalopol, ne-am
plictisi grozav, fiindca papa e cam ursuz și nu-l prinzi pe-acasă.
Tu nu te plictisești niciodată? Eu, da! oftă Otilia. Cateodată
Imi vine sa ti, și atuncea mă razbun pe pian. Știi că m-am
Inscris la Conservator, dar nu sunt încă bine hotarată As fi
vrut sa urmez mai degrabă clasa de dramă. Drama! Sa fiu
actriță, si am admiratori. Mi-au spus insa ca nu prea am glas
sonor. Tu ce zici?''
In aceasta secvența se dezvaluie caracterul versatil al Otiliei si pasiunea ei pentru lucrurile scumpe.De mica a fost obișnuita cu luxul,insa de cand mama ei a murit a fost obligata sa suporte vicisitudiniile celor din jur si sa se conformeze regulilor.Pascalopul fiind cel ce ii mai face cate o bucurie prin darurile oferite.

# data[].attributes.body
— Ce faci, se răsti deodată Marina la moş Costache, nu-mi dai bani de cheltuială? Doar n-o să te hrănesc cu vânt! Moş Costache se bâlbâi:

— Nu-nu-nu mai ai bani?

— Că mulţi mi-ai dat, îi rânji bătrâna.

Această familiaritate miră pe Felix, care totuşi observă că, cu tot halul în care se afla Marina, ea n-avea aerul să fie o slujnică. Anumite trăsături mai fine îi înnobilau fizionomia. Mai târziu el află că bătrâna era o rudă îndepărtată a lui moş Costache, pe care acesta, abuzând de împrejurarea că femeia, celibatară, n-avea unde să se ducă şi era şi cam slabă de minte, o folosea ca servitoare.

Această secvență scoate în evidență faptul că moș Costache era un om avar, și deși avea foarte mulți bani, îi era cu neputință să o plătească pe Marina, iar faptul că femeia îi era rudă, îl făcea să creadă cu atât mai mult că ea n-ar trebui plătită, deoarece ea își făcea datoria de rudă.

# data[].attributes.body
"Casa avea un singur cat, aşezat pe un parter scund, ale cărui geamuri pătrate erau acoperite cu hârtie translucidă, imitând un vitraliu de catedrală. Partea de sus privea spre stradă, cu patru ferestre de o înălţime absurdă, formând în vârful lor câte o rozetă gotică, deşi deasupra lor zidăria scotea tot atâtea mici frontoane clasice, sprijinite pe câte două mensole."

Scriitorul opteaza pentru romanul obiectiv si metoda balzaciana,realizand un roman modern ,ce imbina elemente ale realismului,clasicismului si romantismului. Desi adept al romanului ce prezinta viata contemporana,moderna,citadina,  Calinescu adera sub raportul formulei epice la modelul balzacian. Romanul este  unul de factură balzaciană  prin utilizarea unor tehnici specifice prozatorului realist francez Honoré de Balzac, precum tehnica detaliilor: “Casa avea un singur cat, aşezat pe un parter scund, ale cărui geamuri pătrate erau acoperite cu hârtie translucidă, imitând un vitraliu de catedrală" (e descris detaliat aspectul interior şi exterior al caselor).

# data[].attributes.body
,,Dupa vreo doua saptamani,mosierul fu chiar silit sa plece la Bucuresti pentru doua zile.In timpul acesta,Otilia,urmata orbeste de Felix,nascocea tot soiul de distractii izbutind sa capete colaborarea binevoitoare a oamenilor de la curte.De o craca groasa orizontala a unui nuc batran legase un leagan in care se dadea in picioare,fluturandu-si fusta si parul.Intra in toate surile si dormea in fan.Nu se lasase pana ce nu se scaldase in helesteu,goning pe Felix ceva mai departe.

Prin acest citat se evidentiaza faptul ca personalitatea Otiliei este inca in formare,aceasta comportandu-se copilareste in ciuda varstei pe care o are.Otilia reprezinta misterul feminitatii adolescentine,fiind prezentata ca o fiinta enigmatica si care nu respecta intru totul normele de conduita ale vremii,preferand sa se manifeste asa cum simte.Sunt evidentiate totdata si trasaturile sale morale: delicatetea,tineretea,farmecul,inocenta,prin comportamentul sau derutant.Trecerile de la o stare la alta sunt dovezi clare ale zbuciumului sau interior,care genereaza in Otilia o nevoie puternica de libertate.Imprastiata si visatoare,este capabila de emotii puternice si dovedeste intr-un mod surprinzator, un amestec de candoare si rafinament ,un farmec inefabil ceea ce o face sa reprezinte in esenta o adevarata enigma.

# data[].attributes.body
Fața îi era însă juvenilă și prelungă, aproape feminină din pricina șuvițelor mari de păr ce-i cădeau de sub șapcă, dar coloarea măslinie a obrazului și tăietura elinică a nasului corectau printr-o notă voluntară întâia impresie”

Prin acest citat se poate obseva o parte a portretului fizic al lui Felix. Fragmenul cheie care subliniază “ochiul estetului” călinescian est taietura elinica.

# data[].attributes.body
~Cărnăreasa Dorina~

"simțea nevoia să i se mărturisească,să se așeze sub protecția ei, să facă întocmai ce i se ordonă..."

• Din această secvență putem constitui cum junele Felix își manifestă "sentimentul filial, rămas nefolosit din pricina morții timpurii a mamei lui", față de Otilia, pe care totodată o considera o fata "superioară".
Cei doi orfani găsesc în iubirea lor puterea de a rezista in fața răutăților familiei Tulea. În cuplu, Otilia se dovedește cea puternică susținându-l moral, pe Felix și având grijă ca el să-și urmeze studiile,deși acesta era mai mare decât ea.

# data[].attributes.body
"Felix iși dădea prea bine seama că iubește pe Otilia, fără
să poată determina conținutul acestui sentiment. Uneori îl
urmăreau genunchii mici ai fetei, în poziția în care ea îi
îmbrățișa. Erau niște genunchi caști și ștrengari în același timp,
cu o personalitate a lor proprie, și lor ar fi voit Felix să le
comunice printr-un limbaj mut dragostea lui.Altă dată, părul
căzut în bucle creștea în visele tanărului și-l inunda. Să-i spună
Otiliei c-o iubește în față, Felix nu putea. Otilia era familiară,
liberă în mișcări, și ceea ce cu altă fată trebuia caștigat după
îndelungi tactici, cu ea se caștiga dintr-o dată. Asta dezorienta
pe Felix."

Această secvență subliniază dorința lui Felix de a o avea langă el pe Otilia.Sentimentele puternice simțite pentru tanără îl fac să treacă printr-o completă
stare de neliniște ,aducand nedumerire si nesiguranță în sufletul tanărului.Comportamentul ei,natural,deschidea orice inchipuire
a feminității,deoarece pentru tanăr aceasta era greu de înțeles.

# data[].attributes.body
Stănescu Adrian
,,O amestecătură comică.Un pantof era în pat ,pe o carte deschisă,pus probabil că să nu se închidă volumul legat prea dur.,,

Naratorul construiește în mod direct un personaj,el ironizând în mod repetat dezordinea din viața tinerei făcând legătura cu dezordinea din camera sa.

# data[].attributes.body
Stănescu Adrian
,,Ce tânăr de vârsta mea îți închipui că m-ar iubi pe mine așa cum sunt? Sunt foarte capricioasă, vreau să fiu liberă![...]Eu am un temperament nefericit,mă plictisesc repede,sufăr când sunt contrariată.,,

În secvență dată,Otilia însăși recunoaște cu sinceritate față de Felix că este o ființă dificilă de iubit și dă dovadă de cunoaștere a propriei firi.

# data[].attributes.body
,,- As vrea sa-ti spun ceva odata, Otilia, mi-e frica insa
- De atatea ori mi-ai spus ca vrei sa-mi comunici ceva misterios. Spune odata, ca nu te mananc. Haide, ca ma grabesc.
Vai, ce treaba am!
Lui Felix i se paru ridicul sa faca o declaratie in asemenea imprejurari. De aceea se obisnuise sa le faca in soapta, cand
Otilia nu era de fata. Se inchidea in odaie cu o fotografie a fetei si se lasa in voia visarii. O cuprindea de maini, o tragea spre el, isi apropia buzele de urechea ei si-i soptea indefinit:
"Te iubesc, te iubesc, te iubesc". Nu mai putea dormi, dar cauta patul. Acolo, intins, intra in visul unic, enervat cand era pe cale sa-i scape. Incerca sa adoarma de-a binelea, insa, pe data ce imaginea Otiliei se amesteca si fugea, se trezea speriat si o aducea inapoi. Incepuse sa nu mai poata visa altceva si capatase adevarate insomnii, care-i facuse cearcane la ochi. Ziua scria in caiete, caligrafic: "Iubesc pe Otilia".
Aceasta secventa evidentiaza iesirea la iveala a iubirii lui Felix pentru Otilia ,si puritatea iubirii pe care acesta o poarta enigmaticei tinere .