# data[].attributes.headline
Ювілейна монета НБУ присвячена Івану Карпенко-Карому

# data[].attributes.subject
Ювілейна монета НБУ присвячена Івану Карпенко-Карому

# data[].attributes.attachment_link.title
Карпенко-карий_реверс

# data[].attributes.body
Іван Франко писав про Івана Карпенка-Карого:[2]

Чим він був для України, для розвою її громадського та духовного життя, се відчуває кожний, хто чи то бачив на сцені, чи хоч би лише читав його твори; се розуміє кожний, хто знає, що він був одним із батьків новочасного українського театру, визначним артистом та при тім великим драматургом, якому рівного не має наша література.

# data[].attributes.body
Екранізовані

Автор багатьох п'єс, які було екранізовано:

Мартин Боруля (1953, реж. О. Швачко),

Наймичка (1964, реж. І. Молостова, В. Лапокниш),

Сто тисяч (1957, реж. В. Іванов),

Хазяїн (1976, реж. Ю. Некрасов, А. Ріпко)

Житейське море (1983, реж.  Алла Бабенко, Василь Вітер)

# data[].attributes.headline
Карпенко-Карий на поштовій марці 1995 р.

# data[].attributes.subject
Карпенко-Карий на поштовій марці 1995 р.

# data[].attributes.headline
Усього І. Карпен

# data[].attributes.body
Усього І. Карпенко-Карий написав 18 п'єс:

Бурлака (1883)

Безталанна (1884)

Бондарівна (1884)

Розумний і дурень (1885)

Наймичка (1885)

Мартин Боруля (1886)

Гроші (1889)

Сто тисяч (1889)

Батькова казка (1892)

Паливода XVIII століття (1893)

Лиха іскра поле спалить і сама щезне (1895)

Понад Дніпром (1897)

Чумаки (1897)

Сава Чалий (1899)

Хазяїн (1900)

Гандзя (1902)

Суета (1903)

Житейськеє море (1904)

# data[].attributes.headline
1900–1904 створив власну трупу, написав п'єси «Хазяїн», «Суєта», «Житейське море».

# data[].attributes.subject
1900–1904 створив власну трупу, написав п'єси «Хазяїн», «Суєта», «Житейське море».

# data[].attributes.headline
Один з останніх фотопортретів, 1905 рік

# data[].attributes.subject
Один з останніх фотопортретів, 1905 рік

# data[].attributes.headline
1870 одружився з Надією Тарковською, тіткою єлисаветградського поета й журналіста Арсенія Тарковського (її внучатий племінник — відомий російський кінорежисер Андрій Тарковський). Як посаг отримав родинний хутір Тарковських. Надія Карлівна народила йому семеро дітей[1].

# data[].attributes.subject
1870 одружився з Надією Тарковською, тіткою єлисаветградського поета й журналіста Арсенія Тарковського (її внучатий племінник — відомий російський кінорежисер Андрій Тарковський). Як посаг отримав родинний хутір Тарковських. Надія Карлівна народила йому семеро дітей[1].

# data[].attributes.headline
1884 заарештований і засланий до Новочеркаська. Працював ковалем, пізніше відкрив палітурну майстерню. У засланні написав свою першу драму «Чабан» («Бурлака»), а також п'єси «Бондарівна», «Розумний і дурень», «Наймичка», «Безталанна».

# data[].attributes.subject
1884 заарештований і засланий до Новочеркаська. Працював ковалем, пізніше відкрив палітурну майстерню. У засланні написав свою першу драму «Чабан» («Бурлака»), а також п'єси «Бондарівна», «Розумний і дурень», «Наймичка», «Безталанна».

# data[].attributes.headline
1906 захворів, залишив сцену й виїхав на лікування до Берліна. 15 вересня 1907 року Карпенко-Карий помер після тяжкої хвороби у Берліні, куди їздив на лікування; поховано його на хуторі Надія.

# data[].attributes.subject
1906 захворів, залишив сцену й виїхав на лікування до Берліна. 15 вересня 1907 року Карпенко-Карий помер після тяжкої хвороби у Берліні, куди їздив на лікування; поховано його на хуторі Надія.

# data[].attributes.headline
1881 втратив дружину Надію, наступного року померла дочка Галина.[1]

# data[].attributes.subject
1881 втратив дружину Надію, наступного року померла дочка Галина.[1]