# data[].attributes.body
WHO - ICD-10-diagnosesystemet
Verdenssundhedhedsorganisationen WHO har udarbejdet et diagnosesystem over alle somatiske og psykiske lidelser, der hedder ICD-10-dianisesystemet.De 7 hovdegrupper er almenpsykiatriske og 3 hovedgrupper er børne- og ungdomspsykiatriske.

# data[].attributes.body
Personer med dyssocial personlighedsforstyrrelse, bruger spejlneuroner for at aflæse og udnytte andre. De registrere ikke den smerte, sorg og fortvivlelse som deres ofre oplever, da der mangler impulsoverførsel til hippocampus og amygdala.
Spejlneuroner er nerveceller i hjernen, der opfatter bevægelse og reaktioner fra andre. Spejlneuroner ligger parallelt med de motoriske neuroner, som styrer bevægelser. Spejlneuroner spejler impulserne over i de motoriske nerver, og på den måde afkoder vi hvordan en anden person har det, og reagere på det. Hvis en anden person oplever smerte, vil vores spejlneuroner sende impulser videre til hippocampus og amygdala, hvor følelser og tidligere oplevelser skaber medfølelse.

# data[].attributes.body
Aktivitetstilbud er et kommunalt tilbud, til voksne med en sindslidelse eller væsentligt psykosocial problemstilling. I et aktivitetstilbud er der mulighed for at deltage i forskellige aktiviteter, fx kreative eller fysiske aktiviteter. Der er også en "cafe" hvor det er muligt at få en kop kaffe eller købe et måltid. Det er forskelligt fra kommune til kommune hvordan cafe'en fungere.

# data[].attributes.body
Grænsesætning:
At markerer grænserne for acceptabel adfærd. Patienten må ikke nedværdiges, men personalet skal gøre sig klart, hvorfor, hvornår og hvordan du bruger grænsesætning.
Det kan fx være at der bliver brugt skældsord, eller der bliver brugt sjofle bemærkninger mod personalet.

# data[].attributes.body
Dette er en samtale imellem personale, borger/bruger, hvorpå der tales om hvordan man kan hjælpe hinanden til at skabe en så tilstrækkelig sikkerhed og tryghed, så patienten bedre kan udholde sine psykiske problemer.
Der er to grundlæggende fokusområder, når der tales om sikkerhedsplan:
"Hvad kan jeg(bruger/borger)gøre for at føle mig mere sikker og tryg og
Hvad kan andre(personalet) kan gøre  for at hjælpe mig til at blive  sikker og tryg.
Det er vigtigt, at den personlige sikkerhedsplan , skrives i jeg- form  af bruger/borger og skrives med et sprog vedkommende selv ville bruge.
Når borgeren/brugeren oplever en større grad af sikkerhed  og tryghed, bliver det nemmere at fokusere på fremtiden.

# data[].attributes.body
Tager udgangspunkt i en metafor om tidevand, der altid er i bevægelse og forandring.
Den fremhæver betydningen af et aktivt samarbejde mellem mennesker med psykisk sygdom og personalet, det centrale er at psykiatrisk sygepleje retter sig mod menneskers problemer og ikke deres sygdom. Der er forskningsresultater, som peger på, at når modellen anvendes, reduceres vold, aggressiv adfærd, tvang og tæt personlig skærmning og den giver personalet større engagement og arbejdsglæde. Når patienten er kommet på ukendt eller oprørt vand, når de fx. rammes af depressionens mørke, eller når psykosen oversvømmer dem.Da er det personalets opgave at tilbyde en livline eller sende en redningsbåd. Personalet skal bygge en bro, fordi den første opgave er at opnå kontakt over det farefulde vand til det menneske, som har problemer med at leve.
Patienten er frem for alt ekspert i egne problemer og mulige løsninger. Patienten skal selv være med til at planlægge sin Recovery.
Tidevandsmodellen bygger på 10 forpligtelser som skal sikre, at den psykiatriske sygepleje retter sig imod at løse de problemer, som den psykiske lidelse medfører for den enkelte, og sikre den bedste tænkelige hjælp, så patienten eller brugeren igen orientere sig imod vigtige mål og drømme for livet.
1. Værdsæt stemmen - Patientens historie indeholder både fortællingen om personens lidelse og håbet om at reducere lidelsen. Personalet skal kunne lytte aktivt til personens historie og støtte patienten i at skrive sin historie med egne ord.
2. Respekter sproget - Personalet skal opmuntre patienten til at bruge egen, unikke måde at fortælle sin livshistorie.
3. Bliv lærling - Patienten er eksperten i sin egen livshistorie og personalet skal lære af ham. Personalet skal udvikle en plejeplan, med udgangspunkt ide behov, krav eller ønsker, som patienten udtrykker og vi skal støtte patienten i at identificere konkrete livsproblemer, og hvad der kunnevære hjælpsom at gøre for at løse dem.
4. Brug det tilgængelige "værktøj" - Patienten har erfaring med, hvad der har virket før, og hvordan vanskelige situationer er klaret. fokus på måder at mestre - at bruge "værktøjer", han har kunnet bruge tidligere, kan være med til at fremme recovery-processen. Personalet kan hjælpe med at fremhæve det, der lykkes, og foreslå nye, kreative måder at anvende patientens mestringsstrategier på sammen med patienten, støtte patienten i at udvikle opmærksomhed på, hvad der kan løse eller forværre hans konkrete livsproblemer, og hvad kan andre måske bidrage med.
5.  Form det næste skridt - Hvert skridt kan være et delmål og kan indeholde stor betydning for forandring, uanset hvor stor eller lille, er et bevis på, at forandring er muligt.
Personalet støtter patienten i at bestemme, hvilke forandringer der vil være et skridt i retning mod løsninger eller væk fra livsproblemer, og afklare, hvad der skal ske i den nærmeste fremtid.
6. Giv tid som gave - Personalet anerkender værdien af den tid, som patienten investerer i sin egen Livshistorie og prioriterer tid, som kan bruges på patientens specifikke behov.
7. Udvikl ægte interesse - vær nysgerrig ! - Patientens unikke historie er personalets mulighed for at ham rigtigt at kende og mere om , hvordan han selv kan medvirke til at læse sine psykiske problemer,vis interesse og stil uddybende spørgsmål,spørg efter eksempler.

8. Vid, at forandring er konstant - Det er personalets opgave sammen med patienten at gøre forandringerne synlige, så der kan styres uden om fare og lidelse og hen mod recovery. Lægge mærke til selv meget små forandringer i hans tanker, følelser og handlinger.
9. Fremhæv personlig visdom - Det, der tidligere er lykkes, er vigtig viden i forhold til at undersøge, hvordan fremtiden kan forme sig.
Personalet skal støtte patienten i at blive opmærksom på egne forudsætninger, styrke og svagheder, at udvikle selvtillid og dermed øge evnen til at hjælpe sig selv.
10. Vær gennemskuelig - Personalet skal sikre sig at patienten hele tiden ved, hvorfor de gør, som de gør, så han kan tro på, at personalet er pålidelige samarbejdspartnere. Patienten skal til enhver tid kende formålet med alle trin og tilbud i behandlingen og plejeprocessen. Man skal sikre sig at patienten modtager alle notater fra samtaler og behandlingsplaner.

# data[].attributes.body
Hvis kriterierne ifølge psykiatriloven er opfyldt, kan en læge beslutte om en patient skal tvangsindlægges, tvangstilbageholdes eller tvangsbehandles.
Kan kun ske i behandlingspsykiatrien, og der kan først anvendes tvang når mindstemiddelprincippet er blevet brugt.
3 betingelser:
1. Der skal altid bruges så lidt tvang som muligt.
2. Tvang må ikke benyttes før alt andet er prøvet(mindstemiddelprincippet)
3. Brugen af tvang skal være rimeligt, i forhold til det man forsøger at opnå.

Tvangsindlæggelse:
Tvangsindlæggelse kan kun forekomme, hvis personen er psykotisk og til fare for sig selv eller andre.
Der er kun en læge der kan få en tvangsindlagt enten på gule, eller røde papirer.
Behandlingskriteriet(gule papirer):
Patienten er psykotisk.
Skal ske inden der er gået en uge. Lægeerklæringen udfyldes af patientens praktiserende læge, derefter bliver den sendt til politiet, som så sendes til den psykiatriske afdeling om anmodning om at patienten modtages. Overlægen på den psykiatriske afdeling skal godkende papirene før patienten kan modtages.
Hvis patienten ikke selv dukker op efter 1 uge, bliver politiet sendt ud for at hente vedkommende.
Farekriteriet(røde papirer):
Patienten er psykotisk og til fare for sig selv og andre.
Skal ske hurtigst muligt, dog senest indenfor 24 timer. Den indlæggende læge vil oftest være en vagtlæge, da de typisk bliver kaldt ud pga. husspektakler, trusler eller selvmordsforsøg.

# data[].attributes.body
De mener begge 2 at de er bedre end andre mennesker, må mere end andre mennesker og fortjener mere end andre mennesker. De er noget særligt og må derfor retfærdiggøre deres handlinger.
Dyssocial: Personen er krænkende, egoistisk og begår overgreb, og er bevidst om det, men er fuldstændig ligeglad. Det er retfærdigt fordi den dyssociale er noget særligt.
Fx Den dyssociale tæsker en kvinde, så hun kommer på hospitalet og får varige men, men han er ligeglad. Han ved at det er ham der har gjort handlingerne og tager ansvar, men er ligeglad da det er hans ret til at begå de handlinger.
Narcissist: Begår samme handlinger som den dyssociale, men kan ikke selv se at handlingerne er forkerte. Undskylder handlingerne med at personen vil andre det bedste og mener selv at være et godt menneske. Fx hvis narcissisten begår vold, vil man aldrig kunne få ham til at erkende det han har gjort. Han vil ikke sige at det er en forkert opførsel eller en forkert handling. Han vil derimod sige at voldsofferet selv var ude om det.

# data[].attributes.headline
Forskellen på en narcissist og en dyssocial person

# data[].attributes.subject
Forskellen på en narcissist og en dyssocial person

# data[].attributes.attachment_link.title
Forskellen på en narcissist og en psykopat - og er jeg mon selv én....

# data[].attributes.body
Støtte- og kontaktpersoner
SKP- ordningen eller psykiatrisk bostøtte, giver personligt støtte. Som støtte- og kontaktperson kan der være mange måder at yde støtte på. Eksempelvis: hjælp til forskellige gøremål i hverdagen, vejledning og støtte i sociale sammenhæng. Hjælp til at bryde ud af den sociale isolation, man måske kan befinde sig i og bevare det netværk der måske allerede findes.
For at kunne modtage hjælp, skal man visiteres  igennem kommunen. Som SSA kan man blive støtte-kontaktperson.

# data[].attributes.body
En evne til at kunne forstå og at sætte sig ind til andres følelser. Empati er ikke det samme som sympati, det er jo den evne man udviser, når man deler den andens følelser.
Empati, føler man sig ind i den anden. Sympati,  føler man med den anden.
Ordet Empati stammer fra græsk og  kommer af en - ind og patos (appelform) - følelse.
Ifølge den tyske filosof Theodor Lipps, er empati et nøglebegreb, en følelse, der opleves som ikke værende vores egen, men tilhører en anden- eller et objekt  udenfor os selv. På den måde kan vi mærke følelserne sorg, glæde og vrede fra andre. Besiddelsen af følelsen empati, giver det adgang til andres følelsesliv. Når man lider af dyssociale personlighedsforstyrrelse, ejer man ikke empati og kan ikke sætte sig ind i andres følelses situationer.

# data[].attributes.body
Kommunikation:
Er det talte sprog og det ikke talte sprog, verbalt og nonverbalt. I forhold til mennesker med personlighedsforstyrrelser kan det nonverbale sprog være "at matche"  hvor man gør det samme som borgeren/patienten f.eks. hvis en person smiler gør vi det samme eller at vi taler i den samme toneleje.  Vi kan også mismatche, hvor vi gør det modsatte at det den anden gør. Det betyder at vi kan skifte kommunikations retning eller vi kan lukke en i gang værende samtale.
I forhold til det verbale og nonverbale sprog er kalibrering vigtig. Det handler om at man skal kunne aflæse kropssprog i forhold til dem der på en eller anden måde har mistet det talte sprog og ikke kan udtrykke sig på denne måde.

Familie:
Når man rammes af en alvorlig eller kronisk sygdom, rammes ens familie også. Som fagpersonale er vi en del af den professionelle omgangskreds og vi kommer og går, derimod kan de pårørende risikerer at være alle døgnets 24 timer.
De pårørende er hidtil blevet betegnet som den nærmeste familie, Men som tiden hvor, familierelationer og mønstre ændre sig rykker det på, hvad der kan blive betegnet som nærmeste familie. Som tiden er nu er det individuelt, hvem man betegner som enes nærmeste, det kan være: venner, bekendte, naboer eller kollegaer.

Pårørendes roller:
- Støtteperson, både praktisk, følelsesmæssigt og økonomisk.
-  Videns- og erfaringsbærer: i forhold til den syges symptomer,    hverdag og historie
- Tovholder: i forhold til behandling og aftaler
- Grænsesætter: i forhold til uhensigtsmæssig  adfærd
- Døgnvagt:  i svære perioder enten på mobil eller ved at være fysisk tilstede
- Almindelig:  pårørende med den nærhed og afstand og de forventninger, håb og konflikter, det indebærer.

Pårørende kan også selv blive sårbare og ramt af psykisk sygdom alt efter hvor stor deres stress sårbarhed er.
Den måde vi som fagpersonale i Psykiatrien møder de pårørende på er altafgørende for det videre forløb i forhold til psykisk sygdom. Vi skal have en respektfuld og anerkendene kontakt til de pårørende og bruge dem som en betydningsfuld ressource i patientens liv er et vigtigt udgangspunkt.

I hvor høj grad har vi et ansvar for hinandens liv

# data[].attributes.body
Emotionel ustabil personlighedsforstyrrelse (EUP)
Personer med EUP oplever ikke altid selv at de har problemer med deres personlighed, de har svært ved at vurdere egne følelser og tanker. De her ofte et ustabilt stemningsleje og svært ved affektregulering. Deres angsttolerance er ofte meget lav, og de kan opleve er stor tomhedsfølelse. EUP deles op i to forskellige diagnoser, EUP impulsiv type og EUP borderline type. Personer med EUP impulsiv type, har svært ved at styre deres impulser, de handler først og tænker bagefter, deres følelser skifter hurtigt. Personer med EUP borderline type, har problemer med deres identitetsfølelse og har svært ved at have relationer til andre. Deres syn på sig selv, kan skrifte fra dag til dag. Ofte idyllisere eller devaluere de deres pårørende. Deres tanker er meget sort-hvid-tænkning. Personer med EUP borderline type har et stort behov for kontakt og omsorg, de "tester" deres netværk, for at se om de virkelig vil en.

Paranoid personlighedsforstyrrelse.
Personer med paranoid personlighedsforstyrrelse er mistroisk og har mistillid til andre. De reagere let med vrede og er meget følsomme over for nederlag. De mener ofte at det er alle andre der er noget galt med, og ikke dem selv.

Skizoid personlighedsforstyrrelse.
Når man har skizoid personlighedsforstyrrelse, er man mange for at blive afvist, derfor trækker man sig fra følelsesmæssigt og social kontakt.

Ængstelig personlighedsforstyrrelse.
Personer med ængstelig personlighedsforstyrrelse nervøs, usikker og anspændt. De har behov for anerkendelse og føler sig mindreværdig. De undgår at knytte sig til andre, for ikke at blive afvist eller at få kritik. De lever et ensomt og tilbagetrukket liv, selv om de har lyst til at være sammen med andre.

Dependent personlighedsforstyrrelse.
Personer med dependent personlighedsforstyrrelse er meget afhængig af andre. De tør ikke selv at tage beslutninger og overlader det til andre, hvor de så indordner sig.

Histrionisk personlighedsforstyrrelse
Personer med histrionisk personlighedsforstyrrelse vil gerne være i centrum og lever meget i deres følelser. De er meget optaget af deres udsende og vil gerne forføre det modsatte køn.  Ens følelser kan hurtigt skifte.

Tvangspræget personlighedsforstyrrelse.
Personer med tvangspræget personlighedsforstyrrelse, er ordensmennesker, går højt op i detaljer, regler og skemaer. De har et behov for at kontrollere andre og føler et stort ansvar. De er meget perfiktionestiske, men kan virke alvorlig, kontrolleret og glædesløs.

klide: netpsykiater.dk

# data[].attributes.body
Høre til Hovedgruppen F6 i ICD - 10- diagnosesystemet. Ifølge WHO`s ICD- 10-diagnosesystem har man en personlighedsforstyrrelse, hvis man opfylder de generelle kriterier for hovedgruppen F6.
Personlighedstrækkene der generelt skal være til stede.
Være gennemgribende unuancerede, utilpassende og uhensigtsmæssige.
Gå ud over en selv eller omgivelserne.
Have varet siden barndom eller ungdom.
Ikke skyldes en anden psykisk eller fysisk sygdom eller misbrug.
Være til stede på mindst to følgende områder:
Erkendelser og holdninger
Følelser
Evne til at kunne kontrollere impulsive handlinger og udskyde tilfredsstillelse af behov
Relationer til andre.
Fælles for dem alle er at der er tale om, forstyrelser i holdning, følelsesliv, impulskontrol og relationer til andre. Med alderen og erfaringer kan den dog mildnes.
Der findes mange former for personlighedsforstyrrelser og de fås i forskellige grader. Personligheden er vedvarende egenskaber ved personens adfærd, fx. følelsesmæssig stabilitet, udadvendthed og samvittighedfuldhed.Det bliver et problem når det bliver alt for kontrolleret. Som personlighedsforstyrret person er man mere psykisk sårbar. Specielt i forbindelse med kriser eller stress kan personen lettere end andre risikere også at få andre sygdomme.
Personlighedsforstyrrelse hos kvinder er mest den ængstelige og emotionelt ustabil personlighedsforstyrrelse af borderlinetypen.
Hos mænd er der flest med den dyssociale og den tvangsprægende personlighedsforstyrrelse.
10 bud på sunde personlighed.                                                                Kan mærke og vise følelser
Kan fungere selvstændigt og tage ansvar for eget liv.
Har selvtillid og udvikler egen identitet.
Kan vise og have tillid til andre.
Kan vise kærlighed og leve sig ind i andres situation.
Har en moden samvittighed.
Har en indre frihed til at tænke og føle.
Kan være spontan og kreativ.
Kan tilpasse sig i samliv, under uddannelse og i arbejde.
Kan reagere hensigtsmæssigt og fleksibelt ved udfordringer.
Ifølge Femfaktormodellen har mennesker fem personlighedstræk, som enten kan være fremtrædende eller direkte mangle.
Har man en personlighedsforstyrrelse, fungerer personlighedstrækkene så dårligt for en selv, at man ofte oplever ubehag og generelt fungerer dårligere end andre mennesker i sociale sammenhæng.
Kulturbestemt
Hvis et menneskes personlighedstræk afviger meget fra gennemsnittet i den kultur, man lever i, kan det betyde, at man kan få diagnosen personlighedsforstyrrelse.
Mennesket med svære personlighedsforstyrrelser har personlighedstræk, som betyder, at det ofte ikke magter nære relationer og typisk har problemer med at gennemføre en uddannelse eller fastholde et job

# data[].attributes.body
Årsag:
Det er ikke afklaret hvilke årsager der er grund til dyssocial personlighedsforstyrrelse.
Det er højst sandsynligt en blanding mellem arv og miljø. Hvor robust er personen født og er der nogle arveanlæg for sygdommen.
Man ved også at nogle former for hjerneskader, kan give psykiske forstyrrelser.
Der er langt flere mænd der får sygdommen fremfor kvinder.
Mænd: 3-5%
Kvinder 1%

Symptomer:
Der skal opfyldes nogle kriterier for at få diagnosen.  De kriterier er nævnt i ICD-10, hovedgruppe F6.
Kriterier:
- Være gennemgribende uhensigtsmæssig, unuanceret og tilpassede.
- Gå ud over en selv og ens omgivelser.
- symptomer skal have været tilstede siden barndom/ungdom.
- Ikke skyldes en anden psykisk/fysisk sygdom eller misbrug.
Være til stede på mindst 2 af følgende områder:
- erkendelser og holdninger
- følelser
- evne til at kontrollere impulsive handlinger og udskyde tilfredsstilleden behov.
- relationer til andre
For at få den specifikke diagnose skal der yderligere være mindst 2 af følgende kriterier:
- grov ligegyldighed overfor andres følelser
- manglende ansvarsfølelse og respekt for sociale normer og forpligtelser
- manglende evne til at fastholde forbindelser til andre mennesker
- lav frustrationstolerance og lav aggresionstærskel
manglende evne til at føle skyld eller til at lære af erfaringer eller straf
- tendens til bortforklaringer eller være udadprojicerende

Behandling:
Behandlinger er først og fremmest pædagogisk og psykologisk.
Psykoterapi:
Fx kognitiv terapi(psykiater eller psykolog)
Er rette mod konkrete, uhensigtsmæssige måder at handle på,  stresshåndtering og træning i problemløsning.
Gruppeterapi.
Mange vil have svært ved at indgå i psykoterapi, da de ikke selv mener at de er en del af problemet.
Medicinsk behandling:
Der findes ikke noget decideret medicin mod dyssocial personlighedsforstyrrelse, men hvis person fx samtidig har en mani,  depression, særlige former for aggresivitet eller har et misbrug kan der ordineres psykofarmaka. Patienterne er som oftest interesseret i anxioretika, da det er meget vanedannende.
Der kan ofte være tale om tvangsmedicinering, netop pga. manglende sygdomserkendelse.
Pykiatrisk sygepleje:
Udgangspunkt i behov, ressourcer og aktuelle situaion.
Professionelle relationer, kontaktpersoners roller og miljøterapi.
- Psykoedukation
Som SSA bruger vi vores egen personlighed på en bevidst og hensigtsmæssig måde for at fremme recoery-processen.
- Faste rammer
- Grænsesætning
- Personlig sikkerhedsplan:
Tager udgangspunkt i tidevandsmodellen er en plan for hvordan personale og patient/bruger bedst muligt kan skabe sikkerhed og tryghed med hinanden, så konflikter på bedst mulig vis undgås. Består af 2 fokusområder:
Hvad kan brugeren/patienten gøre for at føle sig sikker/tryg?
Hvad kan personalet/andre gøre for at brugeren/patienten føler sig mere sikker og tryg?
Fysisk aktivitet og sansestimulering:
- Konflikthåndtering
- skærmning

Dobbeltdiagnose:
Personlighedsforstyrrelse sammen med et misbrug
Selvmedicinering
Afhængig af hvilket rusmiddel man indtager kan det påvirke både positivt og negativt.
Det kan fx virke sløvende at tage hash, men derimod alkoholmisbrug kan virke anstfremmede og forværre aggressiv adfærd.  Hvis man har en lav psykoseterskel kan det udvikle sig til en psykose.
Psykoterapi:
- motivation
- identifikation
- stressreduktion
- mestring
- træning

# data[].attributes.body
Personlighedforstyrelse
Dyssocial personlighedsforstyrelse
- årsag
- symptomer
- behandling
- dobbeltdiagnoser
Andre personlighedsforstyrelser
Empati
Tidevandsmodellen
Tvang
Skærmning
Sociale relationer
- kommunikation
- familie
- sundhedspersonale
- i det offentlige rum
Kommunale tilbud
- botilbud
- aktivitets tilbud
- bostøtte
- støtte kontaktperson
- telepsykiatri
Mestring
- personlig sikkerhedsplan
- konflikthåndtering

# data[].attributes.body
Når vi som social og sundhedsassistenter kommer ud til borgere med personlighedsforstyrrelser, i dette tilfælde dyssocial personlighedsforstyrrelse, møder vi mange udfordringer på dette område.

De udfordringer kan fx være mangel på empati og svært ved at indgå i sociale sammenhænge.

Hvordan kan vi som social og sundhedsassistenter støtte dem i sociale færdigheder og i at mestre hverdagslivet, så de opnår bedre livskvalitet og derved bedre kan indgå i relation med andre?