# data[].attributes.body
Tilalla asustaa 150 uuhta, joista 150 on suomenlammasta ja 50 kahden rodun risteytystä. Tilalla tuotetaan lampaanlihaa, ja sivutuotteena saadaan myös villaa. Tilalla vaalitaan suomenlampaan geenivaroja ja monimuotoisuutta. Pitkän tähtäimen jalostuksessa otetaan huomioon geneettisen muuntelun säilyminen, Tilalla tuotetaan paitsi suomenlampaita, myös myös risteytyskaritsoja dorset rodun kanssa. Risteytystuotannolla tuotetaan teuraskaritsoita kahden puhtaan rodun yhdistämisellä, mutta koska Mallilan tilalla käytetään kolmen rodun risteytysmallia, ensimmäisen eli F1 sukupolven parhaat uuhet jäävät jatkoon, kun taas pässit lähtevät teuraaksi. Seuraavasta F2 sukupolvesta kaikki lähtevät teuraaksi. Tavoitteena on liittää molempien rotujen toivottuja ominaisuuksia toisiinsa. Näin saadaan hyödynnettyä heteroosi ja saadaan tuotettua suomenlammasta isompia ja nopeammin kasvavia yksiöitä lihantuotantoon, säilyttäen suomenlampaan hyvät ominaisuudet kuten hedelmällisyys, kestävyys ja emo-ominaisuudet. Jalostussuunnitelun perustana käytetään jalostusohjelmaa, jossa keskeisiä asioita ovat lampaiden arvostelut, niiden valinta ja jalostustavoitteet.

# data[].attributes.body
Jotta jalostuspäätöksiä voidaan tehdä, on tilan lampurilla tiedon ja taidon lisäksi myös genetiikan ymmärrystä. Mitä paremmin asioita tiedostetaan, sitä parempia jalostuspäätöksiä pystytään tekemään. Jalostuksella voidaan vaikuttaa isoon osaan eri ominaisuuksia, ja tavoitteena onkin geneettinen ja perinnöllinen edistyminen sekä populaation keskiarvon parantaminen. Osaan ominaisuuksista vaikuttaa yksittäinen tai muutama geenipari, osaan valtava määrä geenejä. Kokonaisuuden kannalta yhdellä geeniparilla on vain vähän merkitystä, mutta samalla yksittäistä tai muutamaa geeniparia on helpompi jalostaa eteenpäin sillä niihin on helppo vaikuttaa.Tuotantoeläimillä jalostuksen tavoitteena on aina parantaa taloudellista tulosta, mutta samalla myös huomioitava monta muuta seikkaa, kuten eläinten terveyden säilyminen. Taloudelliseen tulokseen vaikuttaa moni asia terveyden lisäksi,  kuten rakenne, kestävyys, taloudellisuus, helppohoitoisuus, luonne ja hedelmällisyys. Molemmista roduista valitaan perinnöllisesti korkeatasoiset yksilöt.

# data[].attributes.body
Kun tehdään tiedostettuja päätöksiä, voidaan vaikuttaa siihen, mitä ominaisuuksia halutaan jättää eloon ja mitä ei. Valintaa tehdään jonkin ominaisuuden mukaan ja samalla myös vaikutetaan muihin ominaisuuksiin. Kun osataan hyödyntää  tilastomatematiikkaa jalostuksessa voidaan miettiä, millä todennäköisyydellä ominaisuus periytyy tai minkälaisia yhteisvaikutuksia geeneillä on. Jos päädytään käyttämään kaikkia eläimiä, perinnöllinen edistyminen ei ole niin suurta. Jalostukseen käytettävistä eläimistä valitaan mielellään parhaat yksilöt niillä ominaisuuksilla joita halutaan vaalia tai lisätä. Täytyy myös tietää lähtötaso että tiedetään saavutetaanko geneettistä edistymistä. Jos ei mitata ei voi parantaa! Perinnölliseen muutokseen voidaan vaikuttaa arvosteluvarmuudella eli kuinka paljon me tiedetään sekä tekemiemme valintojen perusteella. Arvosteluvarmuus riippuu periytymisasteesta sekä tulosten ja jälkeläisten lukumäärästä. Mitä ankarammin valitsemme jalostukseen käytettävät eläimemme, sitä suurempi valintaintensiteetti.  Kuitenkin mitä pienempää osuutta käytetään siitokseen sitä suurempi on sukusiitosasteen nousu. Nykypäivänä ei onneksi tarvitse enää odottaa jälkeläisarvosteluja tai odottaa näkevänsä usean vuoden kuluttua tuloksia, vaan voidaan käyttää tarvittaessa geenitestausta ja saada näin sukupolvien välistä aikaa lyhyemmäksi. Mitä pidempi sukupolvien välinen aika on, sitä hitaampaa on myös perinnöllinen edistyminen.

Genotyypissä on perimä, yksilön perintötekijät. Siitä riippuukin, minkälaisia ominaisuuksia yksilö periyttää.
Kvantitatiiviset eli määrälliset ominaisuudet on käytännössä kaikki mitä me halutaan jalostaa.; tuotosominaisuudet, laatuominaisuudet, kestävyys, terveysominaisuudet, hedelmällisyys, luonne.. Näihin vaikuttaa useampi geenipari, ja siksi onkin haastavampia jalostettavia ominaisuuksia kuin kvalitatiiviset ominaisuudet. Nämä eivät myöskään näy fenotyypissä. Kvantitatiivisiin ominaisuuksiin vaikuttavat myös ympäristötekijät, joten kun kvantitatiivisia ominaisuuksia lähdetään jalostamaan, täytyy pyrkiä häivyttämään ympäristön vaikutus pois. Näin saadaan geenien todellinen vaikutus eli jalostusarvo.Tähän tarvitaan myös tilastomatematiikkaa. Koska ympäristötekijät ei periydy, geenitestillä ei pystytä määrittämään eläimen genotyyppiä ja jalostuksellista arvoa. Ympäristötekijöitä ovat systemaattiset eli kiinteät tekijät kuten sukupuoli ja ikä ja ne voidaan arvioida ja korjata jalostusarvojen laskennassa. Satunnaiset ympäristötekijät aiheuttavat taas herkästi virheavaihtelua jalostusarvon ennusteisiin ja virhearviointeja tulee eniten koska vaihtelua on niin paljon. Tällaisia voivat aiheuttaa esimerkiksi vuodenaika, rehujen laatu ja eläinten sairastuminen esimerkiksi tartuntatautiin. Tuotantoeläimillä jalostettavat ominaisuudet ovat jatkuvia kuten tuotos, luokkiin jaettavia kuten sairas/terve, objektiivisia ominaisuuksia kuten rakenne ja subjektiivisia ominaisuuksia kuten luonne.
Kvalitatiiviset ominaisuudet ovat yksinkertaisia laadullisia ominaisuuksia kuten sairaudet, turkin väri, nupous, kaksoislihaksikkuus ja letaalitekijät. Kvalitatiivisiin ominaisuuksiin vaikuttaa vain muutama eri geenipari ja ovat usein nähtävissä fenotyypissä, eli eläimen ilmiasussa, ja niitä on helpompi jalostaa eteenpäin. Kvalitatiivisissä ominaisuuksissa fenotyyppi määräytyy pelkästään geenien perusteella ja siihen vaikuttaa 1 tai muutama lokus. Tietyn ominaisuuden suhteen voidaan sanoa mitä eläin periyttää, genotyyppi on myös monesti määriteltävissä yksilön tai sen vanhempien fenotyypin perusteella. Genotyypit tietyn lokuksen suhteen ovat homotsygootti AA tai aa, tai heterotsygootti Aa. Alleelien dominanssi tai resessiivisyys vaikuttaa fenotyyppiin ja dominanssi tulee näkyviin, resessiivisuus jää peittoon. Tarvitaan kaksi pientä a:ta että resessiivisuus tulee näkyviin. Autosomaalisessa dominantissa periytymisessä ilmiasusta ei voi määrittää resessiivisyyttä, esimerkiksi nupo voi olla NN tai Nn. Kodominanssi näkyy suoraan fenotyypissä, esimerkiksi kaksivärinen, kirjava eläin Rr, ruskea-valkoinen. Täydellinen dominanssi värin suhteen olisi esimerkiksi RR musta, Rr musta, rr ruskea.  Geenitestit paljastavat genotyypin varmasti ja saadaan esimerkiksi sairauksien kantajat tunnistettua, vaikka yksilö ei itse olisikaan sairas.

# data[].attributes.body
Roturisteytyskasvatuksessa pyritään hyödyntämään heteroosia. Heteroosi kuvaa yksilön elinvoimaisuutta kun risteytetään kaksi rotua. Heteroosi on sitä korkeampi, mitä kaukaisempia rodut ovat geneettisesti toisiaan, sillä silloin saadaan vieraita alleeleja. Heteroosi ei ole periytyvää eikä korvaa jalostusvalintaa, mutta sitä voidaan käyttää sen lisänä esimerkiksi parantamaan jotain tiettyjä ominaisuuksia. Jalostuksessa täytyy muistaa kiinnittää huomiota perintötekijöihin, sillä ne periytyvät. Heteroosin avulla voidaan saada risteytyeläimistä parempia kuin niiden puhdasrotuisista vanhemmista. Heteroosi on erityisen korkea alhaisen periytymisasteen ominaisuuksissa.  Elinvoimaisuus eli heteroosi perustuu siihen, että kahden rodun risteytyksestä saadaan F1 sukupolvi, jossa on paljon heterotsygootteja lokuksia. Eli heteroosin perustana on heterotsygoottisuus, jolla tarkoitetaan että alleelit geeneissä ovat erilaiset. Heteroosi syntyy kun negatiivisiä asioita aiheuttavat geenit jäävät dominoivien positiivisten alleelejen varjoon.
Dihybridiristeytykssä ajatellaan kahden eri ominaisuusparin periytymistä samanaikaisesti. Tälloin puhdutaan kytkentäryhmästä. P-polvessa risteytetään perimältään kaksi homotsygoottista yksilöä ja molemmilta vanhemmilta muodostuu ainoastaan yhdenlaisia sukusoluja. F1 sukupolvi taas on geno- ja fenotyypiltään heterotsygootteja molempien ominaisuuksien suhteen. Kun kaksi heterotsygoottista F1 polven jälkeläistä risteytetään, joilla muodostuu neljänlaisia sukusouja. Risteytyksessä saadaan fenotyypiltään toisista poikkeavia jälkeläisiä tietyissä lukusuhteissa. F2 polven yksilöissä tapahtuu rekombinaatio eli ominaisuuksien uudelleen yhistyminen. Meioosissa muodostuu eri kromosomeissa olevista alleeleista sukusoluihin sattumanvaraisesti kaikkia mahdollisia yhdistelmiä. Erilaisia fenotyyppejä muodostuu F2 sukupolvessa lukusuhteissa 9:3:3:1.

Tuotostaso edistyy valinnan ja roturisteytysten avulla, kun rodut sopivat yhteen ja molemmat ovat puhdasrotuisia. Maksimaaliseen heteroosiin päästään paitsi kolmiroturisteytyksillä myös kun yhdistetään kaksi lammasrotujen päätyyppiä, tässä tapauksessa lyhythäntäinen suomenlammas ja pitkähäntäinen dorset.
Suomenlampaan on todetttu olevan hyvä risteytystuotantoon. Kun suomenlammas on emona, se parantaa hedelmällisyyttä, sillä se on hedelmällisyysominaisuuksiltaan ainutlaatuinen: se tulee sukukypsäksi jo nuorena, sillä on iso vuonuekoko ja se karitsoi ympäri vuoden.  Alkuperäisrotuna sille on tyypillistä korkea sikiävyys ja helpot karitsoinnit. Se on kuitenkin aika kevyt ja hidas kasvamaan ja risteyttämällä sitä dorsetin kanssa saadaan vähän isompaa kokoa ja nopeampaa kasvunopeutta ja suomenlampaan hyvillä ominaisuuksilla. Uuhilla heteroosi näkyy myös kasvaneessa vuonuekoossa.  Suomenlammas on myös hyväluonteinen ja sillä on hyvälaatuinen ja monipuolinen villa. Se on luonnonlaitumilla tehokas laiduntaja.

# data[].attributes.body
Suomenlammas on säilyttänyt runsaasti muinaista geeniaineistoa. Sen käyttö tukee alkuperäisrotujen säilyttämistä. Geenivaroilla tarkoitetaan rotujen ja yksilöiden välistä perinnöllistä vaihtelua, monimuotoisuutta. Geenivarat voivat kantaa alleeleja, jotka voivat esimerkiksi mahdollistaa vastustuskykyä uusia taudinaiheuttajia vastaan. Suomessa toimii kansallinen eläingeenivaraohjelma, jonka tavoitteena on säilyttää alkuperäisrotumme ja niiden geenivarat, sekä kannustaa kotimaisten kotieläinrotujen kestävään käyttöön. Suojeluarvon lisäksi sillä on kulttuurihistoriallinen, yhteiskunnallinen ja taloudellinen merkityksensä. Alkuperäisrotuna suomenlammas on sopeutunut aluksi heikohkoon ruokintaan ja olemattomiin karjasuojiin, jolloin heikoimmat yksilöt ovat karsiutuneet pois ja rodusta on muokkaantunut kestävä ja sitkeä. Suomi on sitoutunut myös biodiversiteettisopimukseen, jossa nämä kotieläimet sisältyvät luonnonvarojen ja eliölajien monimuotoiseen säilytystavoitteeseen. Geenivarojen säilytys on pääosin in situ-säilytystä, eli tapahtuu eläinten luonnollisessa kasvuympäristössä. Lampuri saa alkuperäisrotujen kasvatustukea kansallisesti ja EU:sta.
Suomenlammas on myös tehokas maisemanhoitaja luonnonlaitumilla, ja siitä maksetaan ympäristötuen erikoistukeen kuuluvaa alkuperäisrotutukea sopimukseen sitoutuneille viljelijöille.

# data[].attributes.body
Omat muistiinpanot kotieläimet kurssilta/genetiikka
Genetiikan luentomateriaali ja nauhoitteet/Titta Järveläinen
www.lammasyhdistys.fi
http://www.duodecimlehti.fi/lehti/2016/13/duo13199
http://www.suursavonlampurit.fi/wp/lammasrodut/