# data[].attributes.headline
1. Гра «Назв

# data[].attributes.body
1. Гра «Назви зайве»
Завдання: скласти слова і назвати зайве.

га кни зна шко ння ла вість со жба дру ця пра бо не

(Книга, школа, знання, совість, дружба, праця, небо).

2. Читання скоромовки (повільно, прискорено, швидко).

Уві сні Орест

Зліз на Еверест,

Поможіть Оресту

Злізти з Евересту!

Бо йому вже скоро

Треба йти до школи!

# data[].attributes.headline
Із складених слів у 

# data[].attributes.body
Із складених слів у грі «Назви зайве» та із скоромовки здогадайтесь, про що йтиме мова на уроці.

Так, ми помандруємо шкільними стежками. Будемо думати, обговорювати і читати книжки. Ми пройдемо стежкою знань, стежкою правил поведінки та іншими шкільними стежинами.

Якщо втомимося, то відпочинемо на фізкультурному узбіччі, влаштуємо веселу перерву.

# data[].attributes.headline
Нашу подорож ми почн

# data[].attributes.body
Нашу подорож ми почнемо з повторення правил поведінки.
https://www.youtube.com/watch?v=0Cp8r0MpyaY

# data[].attributes.headline
Весела перерва

# data[].attributes.subject
Весела перерва

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=3b7Ajdo1Vgw

# data[].attributes.headline
Для усіх, кому тема 

# data[].attributes.body
Для усіх, кому тема школи та навчання актуальна, пропоную познайомитися з віршами українських поетів. Гарного вам навчально-поетичного настрою з рядками від майстрів слова!
Читай дотримуючись інтонацій, пауз, логічних наголосів, користуйся жестами, мімікою.
Школо наша, школо,
Приголуб нас, мила,
Пригорни усіх нас,
Як голуб під крила.
Ти нас всіх научиш,
Як у світі жити,
Як зло оминати,
Як добро чинити.
Бджілоньки — на квіти,
Дітоньки — до школи,
Там збирають мудрість,
Як мед в полі бджоли.
(Марійка Підгірянка)

Вересень. Стежка до школи.
Дзвонить веселий дзвінок.
І через луг, через поле
Сонце спішить на урок.
Промінь лягає на трави,
Лукам навіє тепла.
Осінь стрічки золотаві
В коси дерев заплела.
Пахне прив’яленим цвітом –
З гаю, з городу, з двора.
Ми попрощалися з літом,
Ось і до школи пора.
Сміх навкруги розсипає
Дружна учнівська сім’я.
Нас біля школи стрічає
Вчителька рідна моя.
Наче весела родина,
Знову заходимо в клас.
Знаєм, що це Батьківщина
Школу відкрила для нас.
(Микола Сингаївський)

Спитай у тата і у мами,
Які професії у них.
Професій різних є чимало,
Сповна їх вистачить на всіх!
Та є одна поміж професій,
Якої вчаться у житті.
Вона для кожного найперша,
Якої вчитимешся й ти!
Учитель, лікар та геолог,
Письменник, слюсар чи кресляр —
Всі називають головною
Одну професію — школяр!
Бо всім відомо, що без школи,
Без знань, що мусиш там набуть,
Не станеш у житті ніколи
Тим, ким в дитинстві мрієш буть!
(Анатолій Костецький)

# data[].attributes.headline
- Який вірш тобі спо

# data[].attributes.body
- Який вірш тобі сподобався найбільше? Чому?
- Порівняй їх. Що вони мають спільного, а чим відрізняються?
- Які почуття домінують у віршах?

# data[].attributes.headline
Народ скаже як зав'яже

# data[].attributes.subject
Народ скаже як зав'яже

# data[].attributes.body
Усна народна творчість зберігає й передає від покоління до покоління духовні скарби народу. Знайомлячись з ними, ви, напевно, віднайдете для себе зернинки мудрості.
БАЖАЮ УСПІХУ!

# data[].attributes.body
https://learningapps.org/watch?v=pgjrybaua20

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=S8T5wWGGcY4

# data[].attributes.headline
Ця стежинка для уваж

# data[].attributes.body
Ця стежинка для уважних і кмітливих.
Впевнена, у вас все вийде. УСПІХІВ, мої любі діти!!!
https://learningapps.org/watch?v=pqhrvbs4j20

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (2)

# data[].attributes.body
Упродовж всього життя людина постійно звертається до книг. З них ми черпаємо знання, шукаємо поради, втіхи, розкриваємо таємниці природи, людських стосунків.

Сучасна дитяча проза  кличе нас з вами сьогодні у мандри та велить бути сміливими й мудрими, вчить робити добро і зневажати зло,  допомагає пізнати світ,робить  нас  вихованими,  справедливими,  розумними.

# data[].attributes.body
-Отже, сьогодні ми  поговоримо про творчість сучасного українського письменника Івана Андрусяка.
ІВАН АНДРУСЯК

Іван Андрусяк народився 28 грудня 1968 року в селі Вербовець на Гуцульщині. Здобув вищу освіту.

У літературу прийшов 1992 року як учасник літгурту «Нова деґенерація». Відтоді видав півтора десятка книжок різних жанрів. Повісті для дітей «Стефа і її Чакалка» (2007) і «Дядько Барбатко сміється» (2008); поетичні книжки для дітей «Зайчикова книжечка» і «Звіряча абетка» (2008).

Перекладає з російської, польської, англійської; у його перекладах вийшло понад два десятки книжок.

Нині мешкає в Києві. Працює редактором видавництва дитячої літератури «Грані-Т».

# data[].attributes.headline
Читання тексту

# data[].attributes.subject
Читання тексту

# data[].attributes.body
СТЕФА І ЇЇ ЧАКАЛКА

(Уривок)

…Але так бувало не завжди.

Одного разу Стефа розсердилася.

У неї тоді був, як іноді каже тато, невдалий день.

Точніше, невдалий вечір.

Усе почалося з того, що мама, забираючи Стефу з

садочка, не повела її, як завжди, на майданчик. Мамі не було коли – вона перевіряла модулі. Це такі папірці, на яких написано багато-багато слів, але дуже мало розумних. Так каже мама, а вона знає все. Адже мама працює вчителькою вчителів. Це старші дітки, які вчаться на те, щоби вчити діток маленьких. І мама їм задає писати модулі, а вони пишуть дулі. Так каже тато, і Стефа сміється. Але мама не сміється – мама весь вечір викреслює з тих папірців нерозумні слова, і гратися з нею не можна.

Утім, це був лише початок. Бо потім тато прийшов із роботи голодний, як пес, і злий, як пантера. І доки він кого-небудь не перекусить, до нього краще не соватися, лише поцілувати – і все.

Отож, доки тато на кухні когось перекушував, а насправді їв борщик, який невідомо коли встигла приготувати мама, – Стефа думала про пантеру. Вона бачила цю звірину в зоопарку, але та пантера була зовсім не зла. Певно, тому, що постійно спала. Це через те, – казав тато, – що вона не голодна. Бо і пантері, й людині треба поїсти, щоб подобрішати.

Одначе, навіть подобрішавши, тато зі Стефою не грався. Він увімкнув комп’ютер і сів писати статтю.

– Вибач, доню. У мене сьогодні запарка, – сказав,

приголубивши Стефу. – Пограйся з Лізятком.

Запарки у тата були щотижня. Їх вигадували політики. Це такі погані дяді й тьоті, яких показують по телевізору. Чакалки теж погані, але їх не показують. Це тому, що Чакалки не платять копієчку. А політики платять, але їм треба писати статтю. Не буде статті – не буде копієчки, а не буде копієчки –смоктатимемо лапу. Як ведмідь у барлозі. Ведмедеві добре, у нього лапа смачна. А у Стефи не дуже – Стефа пробувала. Краще смоктати цукерку. Але все одно образливо, що тато не грається.

Лізі, одначе, теж було не до ігор. Ліза вчила вірша. Напам’ять. Таке в неї було домашнє завдання.

– Ти чого сюди прийшла, малявко? – огризнулася Ліза, коли Стефа відчинила двері дитячої. – Йди собі! Не заважай!

– Я не малявка! – обурилась, як завжди, Стефа, – я вже у старшій групі і скоро піду до школи…

– Подумаєш! – на сестричку цей аргумент не подіяв. – Ось коли я була у старшій групі, ти ще спала у мами в животику.

– Я не спала. Я буцалася.

– То йди собі буцайся деінде. Мені нема коли.

– А що ти робиш? – Стефі хотілося гратись, а не лаятися.

– Вірша вчу.

– Якого? Про зайчика?

– Це ви, малявки, про різних там зайчиків у садку шепелявите! А в мене тут ого як серйозно. Ось задали аж два вірші, на вибір. Скажи, який мені вибрати:

Росте Антонич, і росте трава,

і зеленіють кучеряві вільхи.

Чи цей:

Антонич був хрущем і жив колись на вишнях,

на вишнях тих, які оспівував Шевченко?

Хоча, чого це я тебе питаю! Ти ж навіть не знаєш, хто такий Шевченко.

– Як це не знаю?! – обурилася Стефа. – Нам про нього в садочку розказували, як він неба шукав. І тато книжечку читав…

– Та не неба він шукав, а стовпів, які небо підпирають. І лише тоді, коли був такою малявкою, як ти.

– А цей… А-ан…тонич – хто? Пташка така?

– Яка пташка?

– Та… на вишнях жив…

– Поет він. Хрущем був.

– Ким?!

– Жуком таким. Травневим.

– Поет був жуком?

– Ага. І жив колись на вишнях.

…І тут Стефа не витримала:

– Ти з мене знущаєшся! Поети не живуть на вишнях! На вишнях живе пташка!

– Ага, пташка-какашка…

– Сама ти какашка! – ображено вигукнула Стефа і кинулася на сестричку з кулаками. – Ти все вигадуєш, щоб тільки зі мною не гратися! І всі вигадують! Усі! Усі! Усі!

Зачувши крики, мама відірвалася від модулів і гукнула:

– Стефо! Не заважай Лізі робити уроки!

– А я буду заважати! Буду! Буду! Буду!

– Хто це там не слухається маму?! – сердито відірвався від комп’ютера тато.

– Я не слухаюся! І не хочу слухатися! І не буду!

Подивовані батьки зайшли у дитячу, але Стефа настільки на всіх образилася, що не хотіла й розмовляти. Вляглася, як Пепі Довгапанчоха, ногами на подушку і, надувши щоки, демонстративно відвернулася до стіни.

Тато завважив, що треба було б іще поскреготіти зубами, – але це не подіяло.

Тоді мама нагадала, що саме по таких неслухняних дітей і приходить уночі Чакалка.

Але Стефі було все одно.

Чакалка – то й Чакалка.

Може, у Чакалки немає модулів і статей.

Може, Чакалка не вчить напам’ять незрозумілі вірші.

Може, з нею можна погратися…

# data[].attributes.body
Словникова робота.

Стефа – жіноче ім’я, від імені Стефанія.

Чакалка – міфічна істота, якою на Слобожанщині й Полтавщині батьки лякали неслухняних дітей.

# data[].attributes.headline
Аналіз твору

# data[].attributes.subject
Аналіз твору

# data[].attributes.body
- Назви головних героїв повісті.

- Чому не було настрою у Стефи?

- Хто це чи що це «чакалка»?

- Як ти важаєш, скільки років було Стефі?

- Намалюй словесний образ дівчинки.

- Склади план прочитаного.

- Коротко перекажи текст.

# data[].attributes.headline
Ось і закінчилася на

# data[].attributes.body
Ось і закінчилася наша мандрівка шкільними стежинами.
-    Сьогодні  ми  перегорнули сторінки    чудової  книги Івана  Андрусяка.    Книга –  наш  порадник,  джерело  багатьох  добрих  думок,  почуттів,  знань.  Читайте! Хай  не  буде  у  вас  жодного дня,  аби  ви  не  прочитали  хоча  б однієї  сторінки  з  нової  книги. Тоді  ви  будете  освіченими,  вихованими,

добрими  людьми.  Людина,  яка  любить  і  вміє  читати, -   щаслива  людина.  Навколо  неї  завжди  багато  розумних,  добрих  і  вірних  друзів.  І  друзі  ці  -   книги.

-З яким настроєм ви повернулися з подорожі? (Смайлики)

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (3)