# data[].attributes.headline
Moderní technologie a možná rizika pro seniory

# data[].attributes.subject
Moderní technologie a možná rizika pro seniory

# data[].attributes.attachment_link.title
Moderní technologie a možná rizika pro seniory

# data[].attributes.headline
Domovy seniorů zaplnily nové technologie

# data[].attributes.subject
Domovy seniorů zaplnily nové technologie

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
ČT24 - Nejdůvěryhodnější zpravodajský web v ČR - Česká televize

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Přepnout z televize na internet, zavolat vnoučatům a na dálku si změřit tlak - vše v jednom, na jedné obrazovce a s jedním ovladačem. Technologie se tlačí do domácností seniorů. „Pouštím si písničky a koukám na internet, je to jednoduché," řekl senior Lubomír Rys.

Nové chytré televize a domácí systémy umí, alespoň podle jejich výrobců, přitáhnout k internetu i ty, kteří se ho dosud báli. Navíc pomáhají seniorům i v mapování zdravotního stavu. „Lidé si mohou měřit třeba tep nebo tlak a pak si z toho dělat databázi," prohlásil Petr Panýrek, předseda představenstva High-Tech Parku.

# data[].attributes.attachment_link.title
Domovy seniorů zaplnily nové technologie

# data[].attributes.attachment_link.description
Praha - Čtvrtina lidí v Česku je v důchodovém věku. Aktivní stáří už pro ně ale neznamená jen cestování, nýbrž i používání nových technologií. IT firmy proto objevují nový trh. Senioři díky tomu mohou být online, aniž by měli klasický počítač. Stačí jim televizní obrazovka.

# data[].attributes.body
Senioři a moderní technologie - nepřátelé či kamarádi?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Moderní technologie a nová technika nám zatraktivňuje sport. A sport nám pomáhá utužovat zdraví. Krom dětí to platí snad ve všech věkových kategoriích. Jen u seniorů je to s přístupem k technice svízelnější.

Zahraniční zkušenosti dokazují, že také seniorům by mohly technologické pomůcky pomoci, a tak se odborníci z Masarykovy univerzity rozhodli zjistit, jestli starší lidé tyto technologie mají a využívají je například ke zvýšení své pohybové aktivity. Výsledky byly spíš záporné.
Důchodci, spor a technologie? Že to k sobě nejde? Právě naopak!
Zdroj: Shutterstock

Pojď se projít!

V zahraničí experti prokázali, že se starší lidé využívající například mobily nebo sportovní hodinky hýbou víc. Sportovní hodinky nebo telefon mohou sledovat trasu, po které se jedinec pohybuje, měří vzdálenost a čas, a také využití energie. V neposlední řadě mohou svého majitele i upozornit, že je čas si zasportovat, nebo se prostě jen projít. Tito senioři pěstují pohybové aktivity častěji než jejich vrstevníci, kteří technologie nepoužívají.

Podle průzkumu se ale čeští senioři hýbou ještě méně, než srovnatelně staří lidé v Evropě a nevěnují se ani jiným aktivitám, kterými by podpořili své zdraví. Funguje to vlastně jednoduše, pokud má starší člověk sportovní náramek, častěji si řekne, že je na čase jej pořádně využít a vydá se například na nordic walking. Pokud ho nemotivuje nic, prostě raději zůstane doma.

Jen 2 % seniorů si monitorují svůj pohyb

Mít sportovní hodinky, nebo si nařídit mobil, aby měřil sportovní aktivitu, to pro mnoho starších lidí představuje velkou neznámou. Z „novot" mají obavy, nejčastěji argumentují, že by jim stejně neporozuměli. Stejně staré lidi, kteří moderní prostředky k měření pohybu používají, většinou ani příliš nechápou.

Průzkum také ukázal, jak senioři využívají web. Necelých 17 % starších lidí u nás sedne k počítači a zorientuje se na internetu, aby si našli nějaké informace, týkající se zdraví. A ani ne dvě procenta používá nějaké sportovní hodinky nebo mobil k monitorování svého pohybu.

Kdo pomůže se zasvěcením seniorů?

Zjistilo se také, že jestliže mají starší lidé obavy z moderních prostředků, které měří jejich pohyb, sami je nepřekonají. Psychologové doporučují, aby staršího člověka s přístrojem naučil pracovat nějaký blízký rodinný příslušník, sociální pracovník nebo pečovatel. Překonat odpor k digitalizaci se ukazuje jako nutnost, protože zdravotnictví se modernizuje a týká se hlavně starších lidí, kteří by se měli naučit nebát se moderních přístrojů a technologií.

Proč je pohyb u seniorů důležitý?

Že se hýbou děti a sportují lidé v produktivním věku, je celkem samozřejmé. U seniorů bylo dlouhá léta zvykem, že se naopak příliš nehýbou. Mnohdy k tomu jsou objektivní zdravotní důvody, ale nehýbou se ani ti, co se pohybovat mohou. Tím rozhodně neprospívají svému zdraví, což může být povzdechnutí, ale je to hodně nepříznivá zpráva pro českou ekonomiku.

Česká populace totiž stárne a podle prognóz bude nejméně do poloviny století starších lidí přibývat. Jestliže tito lidé nebudou víc pečovat o své zdraví, budou nemocnější a stát bude muset na zdravotnictví dávat obrovské peníze.

Podle odborníků je správná a pravidelná pohybová aktivita u seniorů vlastně „fungující medicínou", která umožňuje zachování kvality života a snižuje tak dopad na výši veřejných rozpočtů. Současným cílem vědců je hledání a nastavování programů pohybu u starších lidí, aby byly efektivní a snižovaly projevy geriatrických syndromů, jakými jsou například snížená kloubní pohyblivost, nízká svalová kondice nebo nestabilita. Zmíněné programy by měly být pro seniory fyzicky přiměřeně náročné, a hlavně uživatelsky zajímavé.

Komentář: Důchodci mají radši vnoučata než toho, kdo jim zvyšuje penzi

# data[].attributes.attachment_link.title
Senioři a moderní technologie - nepřátelé či kamarádi?

# data[].attributes.attachment_link.description
Moderní technologie a nová technika nám zatraktivňuje sport. A sport nám pomáhá utužovat zdraví. Krom dětí to platí snad ve všech věkových kategoriích. Jen u seniorů je to s přístupem k technice svízelnější.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Domov Jeřabina poskytuje svým klientům prvotřídní péči, která se opírá o individuální a rovný přístup, přátelství, podporu samostatnosti a také vlastní volby. Z velkého ústavního zařízení se Domov postupně přetransformoval na domácnosti rodinného typu, ve kterých jsou klienti skutečně doma.

Pracovníci Domova Jeřabina využívají pro práci s klienty i moderní technologie.

"Já si myslím, že každý člověk s jakýmkoliv hendikepem by měl mít možnost seznámit se s moderními technologiemi a aktivně na nich pracovat," říká ředitel pelhřimovského Domova Jeřabina, Petr Krčál.

Pelhřimovský Domov Jeřabina provozuje šest sociálních služeb pro klienty s mírnými mentálními vadami, kombinovaným postižením, poruchami autistického spektra či pro seniory. Interaktivní tabuli IdeaHub využívají všichni klienti. Učí se s ní pracovat, psát, počítat, kreslit i zlepšovat jemnou motoriku. Domov plánuje také zavádění interaktivních her, které nejen baví, ale zlepšují paměť, myšlení i kondici. "Lidé s poruchou autistického spektra velice rádi využívají moderní technologie a velmi dobře se na nich učí," říká ředitel Domova Jeřabina Petr Krčál.

"Nejčastěji naši klienti používají mobilní telefony. Používají je ke komunikaci, zábavě, ale také k socializaci, protože jim umožňují udržovat se svými blízkými a kamarády kontakt," říká Petr Krčál a dodává "Velice vděčíme společnosti Huawei, která nám v období pandemie darovala mobilní telefony, které jsme využili pro kontakt našich klientů s jejich rodinami, přáteli a známými. To byla velká pomoc v době, kdy jsme potřebovali pracovat jak s klienty, tak s rodinami."

# data[].attributes.attachment_link.title
Mohou moderní technologie pomáhat? V Domově Jeřabina s nimi pracují senioři i handicapovaní - E15.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
Využívání moderních technologií v péči o klienty v sociálních službách je trend, se kterým se v poslední době setkáváme stále častěji. Jak samotné technologie handicapovaní a senioři používají? Jaký k nim mají vztah? A co vše jim umožňují? Petr Krčál, ředitel pelhřimovského Domova Jeřabina, promluvil o využívání moderních technologií přímo v praxi.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Stáří chápané jako životní etapa má různé definice a lze na něj pohlížet různými způsoby. Ve většině vyspělých zemí se za počátek kalendářního stáří považuje věk 65 let. Vzhledem k postupně se zvyšující střední délce života narůstá počet roků, které lidé prožijí právě v tomto období. Stáří se tak stává stále delší a významnější částí života.

Stáří chápané jako životní etapa má různé definice a lze na něj pohlížet různými způsoby. Ve většině vyspělých zemí se za počátek kalendářního stáří považuje věk 65 let. Vzhledem k postupně se zvyšující střední délce života narůstá počet roků, které lidé prožijí právě v tomto období. Stáří se tak stává stále delší a významnější částí života.
Senioři patří mezi ohrožené skupiny obyvatel, o jejichž ochranu by měl stát dbát pomocí nejrůznějších nástrojů. Stejně jako u celého lidského života obecně ani u této jeho fáze se nedají pomocí statistiky zachytit všechny jeho aspekty. Ale jako je možné život člověka popsat pomocí nejrůznějších ukazatelů, lze i situaci průměrného seniora v ČR nastínit širokou škálou statistických dat. Ze statistik obyvatelstva jsou k dispozici údaje o počtu a struktuře seniorů podle věku, pohlaví, rodinného stavu a případně dalších charakteristik zjišťovaných ve sčítání lidu. Další informace o životě seniorů nám poskytují také domácnostní šetření. Z Výběrového šetření Životní podmínky domácností (SILC) je možné zjistit, jak senioři bydlí, jaká je jejich finanční situace, zda jsou ekonomicky aktivní a jaké jsou jejich příjmy včetně sociálních příjmů, jaký je jejich zdravotní stav a materiální podmínky. Strukturu vydání domácností a vybavení domácností sleduje Statistika rodinných účtů. Zaměstnanost seniorů, případně její další charakteristiky lze statisticky vyjádřit z Výběrového šetření pracovních sil. Používání počítačů, mobilních telefonů a činnosti prováděné na internetu zachycuje Výběrové šetření o využívání informačních a komunikačních technologií a údaje o cestovních zvyklostech seniorů je možné získat z Výběrového šetření cestovního ruchu.
Kromě datových zdrojů ČSÚ jsou k dispozici také další statistické informace o seniorech z resortních zjišťování a registrů. Ústavem zdravotnických informací a statistiky České republiky jsou sledovány údaje o zdravotním stavu a Ministerstvem práce a sociálních věcí jsou vedeny statistiky příjemců starobních důchodů, příjemců příspěvku na péči, klientů zařízení sociálních služeb a další. Z dat zdravotních pojišťoven lze zjistit jejich výdaje na zdravotní péči o seniory podle věku a diagnóz.
Počty seniorů u nás i v celé Evropě stoupají, a to jak v absolutních číslech, tak i jako podíl na celkovém počtu obyvatel. Podle demografů čeká mnoho evropských států během následujících 20 let situace, kdy lidé starší 65 let budou nejpočetnější skupinou obyvatelstva. Zvyšuje se počet aktivních seniorů v dobrém zdravotním stavu, ale také počet osob závislých na něčí pomoci, zejména v nejstarších věkových skupinách. Narůstá počet neurodegenerativních onemocnění a dalších nemocí typických pro pacienty vysokého věku. S tím se mění nároky kladené na zdravotní a sociální péči.
Osoby nad 65 let se stávají stále důležitější voličskou skupinou, na kterou se zaměřují volební programy politických stran a která významně ovlivňuje výsledky voleb a referend u nás i v celé Evropě. Důležitost jejich názorů a potřeb spolu s jejich podílem ve společnosti narůstá. To může být pro seniory dobrá zpráva.

Vedoucí Oddělení statistiky vzdělávání, zdravotnictví, kultury a sociálního zabezpečení

# data[].attributes.attachment_link.description
Stáří chápané jako životní etapa má různé definice a lze na něj pohlížet různými způsoby. Ve většině vyspělých zemí se za počátek kalendářního stáří považuje věk 65 let. Vzhledem k postupně se zvyšující střední délce života narůstá počet roků, které lidé prožijí právě v tomto období.

# data[].attributes.attachment_caption
Věk, kdy je člověk už starý, oficiálně neexistuje

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kdysi se za neoficiální bránu stáří považovalo datum odchodu do penze. To však už dávno neplatí.

I proto, že se doba odchodu do penze stále posouvá a prodlužuje se lidský věk. Dnešní mladá generace půjde do penze až po dosažení sedmdesátky. V penzi žijí v současné době ženy v průměru přes dvacet let, muži přes osmnáct let.

Jasno nevnesou ani lékaři - stáří je podle nich velmi individuální pojem a multifaktoriální jev. „Záleží na zdravotním stavu, vzdělání, sociálním prostředí, životním stylu atd.," potvrzuje přední česká expertka na problematiku stárnutí Tamara Tošnerová.

„Pojem senior není právní ani statistickou kategorií, ale kategorií spíše sociologickou. Statistická definice seniora podle věku není u nás ani ve světě jednotná. Jinými slovy chronologický věk není jednotným kritériem pro zahrnutí osoby do kategorie senior, společným pro všechny statistické výstupy," uvádí ve své zprávě Český statistický úřad. Ten pracuje s věkovými skupinami 0-14, 15-64 a 65, což je v souladu se statistikami OSN a Eurostatu.

O začátku stáři ale můžeme mluvit zhruba jako o věku kolem 75 let, shoduje se neoficiálně většina expertů. Ve světě je hranice stáří často ještě vyšší. Pro Švýcary je člověk starý, když překročí 84 let, pro Kanaďany 79 let.

Rozhodující je soběstačnost

Češi posuzují stáří podle několika znaků. Především mezi ně patří fyzický stav, věk, ztráta duševní svěžesti, ztráta autonomie, neschopnost přizpůsobit se změnám, nástup do penze, problémy s řešením problémů a nakonec narození vnoučete. Jak upozorňuje studie Senioři a sociální opatření v oblasti stárnutí z pohledu české veřejnosti, odchod do penze považuje za znak stáří pouze 17 % dotázaných.

V tomto žebříčku se podle další expertky na problematiku stáří, socioložky Lucie Vidovičové projevuje vliv toho, jak starý člověk odpovídá.

Foto: Eurostat, ti, Právo

Podle mladých lidí je rozhodující pro určení hranice stáří věk. Pro starší občany pak je klíčová skutečnost, zda se člověk dokáže o sebe postarat, následována zdravotním stavem.

Schopnost postarat se sám o sebe a být soběstačný je nejen podle laických názorů, ale i podle expertů rozhodující pro možnost být zařazen do kategorie „starý".

Pracovat do 64 let

I když se pojem starý posouvá za hranici 75 let, neznamená to, že Češi jsou ochotni pracovat do smrti. Podle průzkumu AXA Retirement Scope by Češi rádi odešli do penze v 57 letech.

Reálně však očekávají, že si začnou užívat důchodu v 64 letech. Zájem pracovat i po dosažení oficiálního důchodového věku pramení v Česku především z obav z poklesu životní úrovně a nedostatku peněz. Průzkum potvrdil tendenci, že lidé, kteří jsou již v důchodu, označují jako začátek stáří pozdější věk než ekonomicky aktivní populace.

Průměrný věk občana Česka v roce 2011 byl 41,1 roku. Pro srovnání v roce 2002 to bylo 39,3 roku. Podíl obyvatel ve věku 65 představuje 15,5 procenta obyvatelstva, tedy 1 milión 700 tisíc osob a neustále roste. V roce 2050 by jejich počet měl překročit tři milióny.

V roce 2002 žilo v ČR 413 tisíc lidí ve věku 65-69, v loňském roce už 595 tisíc. Občanů ve věku 80-84 let bylo v roce 2002 celkem 179 tisíc, loni 234 tisíc.

Znalost věkového složení a kondice občanů má velký význam. Letos v dubnu se u žen zvýšil věk pro umělé oplodnění ze 40 na 49 let. Senioři, kteří chtějí řídit auto, musí absolvovat povinné lékařské prohlídky při dosažení věku 60, 65 a 68 let, poté každé dva roky. Studium na univerzitách třetího věku je zase podle zákona možné až po dovršení věku 55 let.

O jakém věku soudíte, že je člověk starý?

Celkem hlasovalo 29416 čtenářů.

# data[].attributes.attachment_link.title
Věk, kdy je člověk už starý, oficiálně neexistuje, experti mluví o 75 letech - Novinky.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
Průzkumy hovoří jasně - pro teenagery jsou starci a stařeny všichni, komu bylo již třicet čtyři. Pro některé zaměstnavatele to jsou čtyřicátníci. Podle třicátníků začíná stáří v 65 letech, pro pětašedesátníky v pětasedmdesáti. Ale neexistuje dokonce oficiální datum, odkdy začíná v životě lidí období stáří.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Pew Research Center's Social & Demographic Trends Project

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Overview and Executive Summary

Getting old isn't nearly as bad as people think it will be. Nor is it quite as good.

On aspects of everyday life ranging from mental acuity to physical dexterity to sexual activity to financial security, a new Pew Research Center Social & Demographic Trends survey on aging among a nationally representative sample of 2,969 adults finds a sizable gap between the expectations that young and middle-aged adults have about old age and the actual experiences reported by older Americans themselves.

These disparities come into sharpest focus when survey respondents are asked about a series of negative benchmarks often associated with aging, such as illness, memory loss, an inability to drive, an end to sexual activity, a struggle with loneliness and depression, and difficulty paying bills. In every instance, older adults report experiencing them at lower levels (often far lower) than younger adults report expecting to encounter them when they grow old.

At the same time, however, older adults report experiencing fewer of the benefits of aging that younger adults expect to enjoy when they grow old, such as spending more time with their family, traveling more for pleasure, having more time for hobbies, doing volunteer work or starting a second career.

These generation gaps in perception also extend to the most basic question of all about old age: When does it begin? Survey respondents ages 18 to 29 believe that the average person becomes old at age 60. Middle-aged respondents put the threshold closer to 70, and respondents ages 65 and above say that the average person does not become old until turning 74.

Other potential markers of old age-such as forgetfulness, retirement, becoming sexually inactive, experiencing bladder control problems, getting gray hair, having grandchildren-are the subjects of similar perceptual gaps. For example, nearly two-thirds of adults ages 18 to 29 believe that when someone "frequently forgets familiar names," that person is old. Less than half of all adults ages 30 and older agree.

However, a handful of potential markers-failing health, an inability to live independently, an inability to drive, difficulty with stairs-engender agreement across all generations about the degree to which they serve as an indicator of old age.

Grow Older, Feel Younger

The survey findings would seem to confirm the old saw that you're never too old to feel young. In fact, it shows that the older people get, the younger they feel -relatively speaking. Among 18 to 29 year-olds, about half say they feel their age, while about quarter say they feel older than their age and another quarter say they feel younger. By contrast, among adults 65 and older, fully 60% say they feel younger than their age, compared with 32% who say they feel exactly their age and just 3% who say they feel older than their age.

Moreover, the gap in years between actual age and "felt age" widens as people grow older. Nearly half of all survey respondents ages 50 and older say they feel at least 10 years younger than their chronological age. Among respondents ages 65 to 74, a third say they feel 10 to 19 years younger than their age, and one-in-six say they feel at least 20 years younger than their actual age.

In sync with this upbeat way of counting their felt age, older adults also have a count-my-blessings attitude when asked to look back over the full arc of their lives. Nearly half (45%) of adults ages 75 and older say their life has turned out better than they expected, while just 5% say it has turned out worse (the remainder say things have turned out the way they expected or have no opinion). All other age groups also tilt positive, but considerably less so, when asked to assess their lives so far against their own expectations.

The Downside of Getting Old

To be sure, there are burdens that come with old age. About one-in-four adults ages 65 and older report experiencing memory loss. About one-in-five say they have a serious illness, are not sexually active, or often feel sad or depressed. About one-in-six report they are lonely or have trouble paying bills. One-in-seven cannot drive. One-in-ten say they feel they aren't needed or are a burden to others.

But when it comes to these and other potential problems related to old age, the share of younger and middle-aged adults who report expecting to encounter them is much higher than the share of older adults who report actually experiencing them.

Moreover, these problems are not equally shared by all groups of older adults. Those with low incomes are more likely than those with high incomes to face these challenges. The only exception to this pattern has to do with sexual inactivity; the likelihood of older adults reporting a problem in this realm of life is not correlated with income.

Not surprisingly, troubles associated with aging accelerate as adults advance into their 80s and beyond. For example, about four-in-ten respondents (41%) ages 85 and older say they are experiencing some memory loss, compared with 27% of those ages 75-84 and 20% of those ages 65-74. Similarly, 30% of those ages 85 and older say they often feel sad or depressed, compared with less than 20% of those who are 65-84. And a quarter of adults ages 85 and older say they no longer drive, compared with 17% of those ages 75-84 and 10% of those who are 65-74.

But even in the face of these challenges, the vast majority of the "old old" in our survey appear to have made peace with their circumstances. Only a miniscule share of adults ages 85 and older-1%-say their lives have turned out worse than they expected. It no doubt helps that adults in their late 80s are as likely as those in their 60s and 70s to say that they are experiencing many of the good things associated with aging-be it time with family, less stress, more respect or more financial security.

The Upside of Getting Old

When asked about a wide range of potential benefits of old age, seven-in-ten respondents ages 65 and older say they are enjoying more time with their family. About two-thirds cite more time for hobbies, more financial security and not having to work. About six-in-ten say they get more respect and feel less stress than when they were younger. Just over half cite more time to travel and to do volunteer work. As the nearby chart illustrates, older adults may not be experiencing these "upsides" at quite the prevalence levels that most younger adults expect to enjoy them once they grow old, but their responses nonetheless indicate that the phrase "golden years" is something more than a syrupy greeting card sentiment.

Of all the good things about getting old, the best by far, according to older adults, is being able to spend more time with family members. In response to an open-ended question, 28% of those ages 65 and older say that what they value most about being older is the chance to spend more time with family, and an additional 25% say that above all, they value time with their grandchildren. A distant third on this list is having more financial security, which was cited by 14% of older adults as what they value most about getting older.

People Are Living Longer

These survey findings come at a time when older adults account for record shares of the populations of the United States and most developed countries. Some 39 million Americans, or 13% of the U.S. population, are 65 and older-up from 4% in 1900. The century-long expansion in the share of the world's population that is 65 and older is the product of dramatic advances in medical science and public health as well as steep declines in fertility rates. In this country, the increase has leveled off since 1990, but it will start rising again when the first wave of the nation's 76 million baby boomers turn 65 in 2011. By 2050, according to Pew Research projections, about one-in-five Americans will be over age 65, and about 5% will be ages 85 and older, up from 2% now. These ratios will put the U.S. at mid-century roughly where Japan, Italy and Germany-the three "oldest" large countries in the world-are today.

Any survey that focuses on older adults confronts one obvious methodological challenge: A small but not insignificant share of people 65 and older are either too ill or incapacitated to take part in a 20-minute telephone survey, or they live in an institutional setting such as a nursing home where they cannot be contacted.

We assume that the older adults we were unable to reach for these reasons have a lower quality of life, on average, than those we did reach. To mitigate this problem, the survey included interviews with more than 800 adults whose parents are ages 65 or older. We asked these adult children many of the same questions about their parents' lives that we asked of older adults about their own lives. These "surrogate" respondents provide a window on the experiences of the full population of older adults, including those we could not reach directly. Not surprisingly, the portrait of old age they draw is somewhat more negative than the one painted by older adult respondents themselves. We present a summary of these second-hand observations at the end of Section I in the belief that the two perspectives complement one another and add texture to our report.

Perceptions about Aging

The Generation Gap, Circa 2009. In a 1969 Gallup Poll, 74% of respondents said there was a generation gap, with the phrase defined in the survey question as "a major difference in the point of view of younger people and older people today." When the same question was asked a decade later, in 1979, by CBS and The New York Times, just 60% perceived a generation gap. But in perhaps the single most intriguing finding in this new Pew Research survey, the share that say there is a generation gap has spiked to 79%-despite the fact that there have been few overt generational conflicts in recent times of the sort that roiled the 1960s. It could be that the phrase now means something different, and less confrontational, than it did at the height of the counterculture's defiant challenges to the establishment 40 years ago. Whatever the current understanding of the term "generation gap," roughly equal shares of young, middle-aged and older respondents in the new survey agree that such a gap exists. The most common explanation offered by respondents of all ages has to do with differences in morality, values and work ethic. Relatively few cite differences in political outlook or in uses of technology.

When Does Old Age Begin? At 68. That's the average of all answers from the 2,969 survey respondents. But as noted above, this average masks a wide, age-driven variance in responses. More than half of adults under 30 say the average person becomes old even before turning 60. Just 6% of adults who are 65 or older agree. Moreover, gender as well as age influences attitudes on this subject. Women, on average, say a person becomes old at age 70. Men, on average, put the number at 66. In addition, on all 10 of the non-chronological potential markers of old age tested in this survey, men are more inclined than women to say the marker is a proxy for old age.

Are You Old? Certainly not! Public opinion in the aggregate may decree that the average person becomes old at age 68, but you won't get too far trying to convince people that age that the threshold applies to them. Among respondents ages 65-74, just 21% say they feel old. Even among those who are 75 and older, just 35% say they feel old.

What Age Would You Like to Live To? The average response from our survey respondents is 89. One-in-five would like to live into their 90s, and 8% say they'd like to surpass the century mark. The public's verdict on the most desirable life span appears to have ratcheted down a bit in recent years. A 2002 AARP survey found that the average desired life span was 92.

Everyday Life

What Do Older People Do Every Day? Among all adults ages 65 and older, nine-in-ten talk with family or friends every day. About eight-in-ten read a book, newspaper or magazine, and the same share takes a prescription drug daily. Three-quarters watch more than a hour of television; about the same share prays daily. Nearly two-thirds drive a car. Less than half spend time on a hobby. About four-in-ten take a nap; about the same share goes shopping. Roughly one-in-four use the internet, get vigorous exercise or have trouble sleeping. Just 4% get into an argument with someone. As adults move deeper into their 70s and 80s, daily activity levels diminish on most fronts-especially when it comes to exercising and driving. On the other hand, daily prayer and daily medication both increase with age.

Are Older Adults Happy? They're about as happy as everyone else. And perhaps more importantly, the same factors that predict happiness among younger adults-good health, good friends and financial security-by and large predict happiness among older adults. However, there are a few age-related differences in life's happiness sweepstakes. Most notably, once all other key demographic variables are held constant, being married is a predictor of happiness among younger adults but not among older adults (perhaps because a significant share of the latter group is made up of widows or widowers, many of whom presumably have "banked" some of the key marriage-related correlates of happiness, such as financial security and a strong family life). Among all older adults, happiness varies very little by age, gender or race.

Retirement and Old Age. Retirement is a place without clear borders. Fully 83% of adults ages 65 and older describe themselves as retired, but the word means different things to different people. Just three-quarters of adults (76%) 65 and older fit the classic stereotype of the retiree who has completely left the working world behind.

An additional 8% say they are retired but are working part time, while 2% say they are retired but working full time and 3% say they are retired but looking for work. The remaining 11% of the 65-and-older population describe themselves as still in the labor force, though not all of them have jobs. Whatever the fuzziness around these definitions, one trend is crystal clear from government data: After falling steadily for decades, the labor force participate rate of older adults began to trend back upward about 10 years ago. In the Pew Research survey, the average retiree is 75 years old and retired at age 62.

Living Arrangements. More than nine-in-ten respondents ages 65 and older live in thei
r own home or apartment, and the vast majority are either very satisfied (67%) or somewhat satisfied (21%) with their living arrangements. However, many living patterns change as adults advance into older age. For example, just 30% of adults ages 65-74 say they live alone, compared with 66% of adults ages 85 and above. Also, just 2% of adults ages 65-74 and 4% of adults ages 75-84 say they live in an assisted living facility, compared with 15% of those ages 85 and above.

Old-School Social Networking. The great majority of adults ages 65 and older (81%) say they have people around them, other than family, on whom they can rely on for social activities and companionship. About three-quarters say they have someone they can talk to when they have a personal problem; six-in-ten say they have someone they can turn to for help with errands, appointments and other daily activities. On the flip side of the coin, three-in-ten older adults say they "often" help out other older adults who are in need of assistance, and an additional 35% say they sometimes do this. Most of these social connections remain intact as older adults continue to age, but among those 85 and above, the share that say they often or sometimes provide assistance to others drops to 44%.

The Twitter Revolution Hasn't Landed Here. If there's one realm of modern life where old and young behave very differently, it's in the adoption of newfangled information technologies. Just four-in-ten adults ages 65-74 use the internet on a daily basis, and that share drops to just one-in-six among adults 75 and above. By contrast, three-quarters of adults ages 18-30 go online daily. The generation gap is even wider when it comes to cell phones and text messages. Among adults 65 and older, just 5% get most or all of their calls on a cell phone, and just 11% sometimes use their cell phone to send or receive a text message. For adults under age 30, the comparable figures are 72% and 87%, respectively.

Religion and Old Age. Religion is a far bigger part of the lives of older adults than younger adults. Two-thirds of adults ages 65 and older say religion is very important to them, compared with just over half of those ages 30 to 49 and just 44% of those ages 18 to 29. Moreover, among adults ages 65 and above, a third (34%) say religion has grown more important to them over the course of their lives, while just 4% say it has become less important and the majority (60%) say it has stayed the same. Among those who are over 65 and report having an illness or feeling sad, the share who say that religion has become more important to them rises to 43%.

Family Relationships

Staying in Touch with the Kids. Nearly nine-in-ten adults (87%) ages 65 and older have children. Of this group, just over half are in contact with a son or daughter every day, and an additional 40% are in contact with at least one child-either in person, by phone or by email-at least once a week. Mothers and daughters are in the most frequent contact; fathers and daughters the least. Sons fall in the middle, and they keep in touch with older mothers and fathers at equal rates. Overall, three-quarters of adults who have a parent or parents ages 65 and older say they are very satisfied with their relationship with their parent(s), but that share falls to 62% if a parent needs help caring for his or her needs.

Was the Great Bard Mistaken? Shakespeare wrote that the last of the "seven ages of man" is a second childhood. Through the centuries, other poets and philosophers have observed that parents and children often reverse roles as parents grow older. Not so, says the Pew Research survey. Just 12% of parents ages 65 and older say they generally rely on their children more than their children rely on them. An additional 14% say their children rely more on them. The majority-58%-says neither relies on the other, and 13% say they rely on one another equally. Responses to this question from children of older parents are broadly similar.

Intergenerational Transfers within Families. Despite these reported patterns of non-reliance, older parents and their adult children do help each other out in a variety of ways. However, the perspectives on these transfers of money and time differ by generation. For example, about half (51%) of parents ages 65 and older say they have given their children money in the past year, while just 14% say their children have given them money. The intra-family accounting comes out quite differently from the perspective of adult children. Among survey respondents who have a parent or parents ages 65 or older, a quarter say they received money from a parent in the past year, while an almost equal share (21%) say they gave money to their parent(s). There are similar difference in perception, by generation, about who helps whom with errands and other daily activities. (To be clear, the survey did not interview specific pairs of parents and children; rather, it contacted random samples who fell into these and other demographic categories.) Not surprisingly, as parents advance deeper into old age, both they and the adult children who have such parents report that the balance of assistance tilts more toward children helping parents.

Conversations about End-of-Life Matters. More than three-quarters of adults ages 65 and older say they've talked with their children about their wills; nearly two-thirds say they've talked about what to do if they can no longer make their own medical decisions, and more than half say they've talked with their children about what to do if they can no longer live independently. Similar shares of adult children of older parents report having had these conversations. Parents and adult children agree that it is the parents who generally initiate these conversations, though 70% of older adults report that this is the case, compared with just 52% of children of older parents who say the same.

About the Survey

Results for this report are from a telephone survey conducted with a nationally representative sample of 2,969 adults living in the continental United States. A combination of landline and cellular random digit dial (RDD) samples were used to cover all adults in the continental United States who have access to either a landline or cellular telephone. In addition, oversamples of adults 65 and older as well as blacks and Hispa
nics were obtained. The black and Hispanic oversamples were achieved by oversampling landline exchanges with more black and Hispanic residents as well as callbacks to blacks and Hispanics interviewed in previous surveys. A total of 2,417 interviews were completed with respondents contacted by landline telephone and 552 with those contacted on their cellular phone. The data are weighted to produce a final sample that is representative of the general population of adults in the continental United States. Survey interviews were conducted under the direction of Princeton Survey Research Associates (PSRA).

Interviews were conducted Feb. 23-March 23, 2009.

There were 2,969 interviews, including 1,332 with respondents 65 or older. The older respondents included 799 whites, 293 blacks and 161 Hispanics.

Margin of sampling error is plus or minus 2.6 percentage points for results based on the total sample and 3.7 percentage points for adults who are 65 and older at the 95% confidence level

For data reported by race or ethnicity, the margin of sampling error is plus or minus 3.5 percentage points for the sample of older whites, plus or minus 7.4 percentage points for older blacks and plus or minus 10.3 percentage points for older Hispanics.

Note on terminology: Whites include only non-Hispanic whites. Blacks include only non-Hispanic blacks. Hispanics are of any race.

About the Focus Groups

With the assistance of PSRA, the Pew Research Center conducted four focus groups earlier this year in Baltimore, Md. Two groups were made up of adults ages 65 and older; two others were made up of adults with parents ages 65 and older. Our purpose was to listen to ordinary Americans talk about the challenges and pleasures of growing old, and the stories we heard during those focus groups helped us shape our survey questionnaire. Focus group participants were told that they might be quoted in this report, but we promised not to quote them by name. The quotations interspersed throughout these pages are drawn from these focus group conversations.

About the Report

This report was edited and the overview written by Paul Taylor, executive vice president of the Pew Research Center and director of its Social & Demographic Trends project. Sections I, II and III were written by Senior Researcher Kim Parker. Section IV was written by Research Associate Wendy Wang and Taylor. Section V was written by Senior Editor Richard Morin. The Demographics Section was written by Senior Writer D'Vera Cohn and the data was compiled by Wang. Led by Ms. Parker, the full Social & Demographic Trends staff wrote the survey questionnaire and conducted the analysis of its findings. The regression analysis we used to examine the predictors of happiness among older and younger adults was done by a consultant, Cary L. Funk, associate professor in the Wilder School of Government at Virginia Commonwealth University. The report was copy-edited by Marcia Kramer of Kramer Editing Services. It was number checked by Pew Research Center staff members Ana Gonzalez-Barrera, Daniel Dockterman and Cristina Mercado. We wish to thank other PRC colleagues who offered research and editorial guidance, including Andrew Kohut, Scott Keeter, Gretchen Livingston, Jeffrey Passel, Rakesh Kochhar and Richard Fry.
Read the full report for more details.

# data[].attributes.attachment_link.title
Growing Old in America: Expectations vs. Reality

# data[].attributes.attachment_link.description
Getting old isn't nearly as bad as people think it will be. Nor is it quite as good. On aspects of everyday life ranging from mental acuity to physical dexterity to sexual activity to financial security, a new Pew Research Center Social & Demographic Trends survey on aging among a nationally representative sample of 2,969 adults finds a sizable gap between the expectations that young and middle-aged adults have about old age and the actual experiences reported by older Americans themselves.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lidé se dožívají důchodového věku v dobré fyzické i duševní kondici a jsou schopni se dále aktivně podílet na společenském dění. Udržení kondice však vyžaduje aktivní a činorodý přístup k životu. Jedním ze způsobů je i vzdělávání, které se pro seniory stává prostředkem pro hledání cesty a způsobu pro poznávání možností výhod každodenního života. Je chápané jako životní hodnota sama o sobě, jedna z možností „dobra" v životě, požitek ducha, který může a má být přístupný všem.

U3V poskytuje osobám v pozdějším věku všeobecné, zájmové a neprofesní vzdělávání na vysokoškolské / univerzitní úrovni, které univerzity / vysoké školy již tradičně řadí do nabídky celoživotního vzdělávání.

Vážení posluchači,

dovolujeme si Vám připomenout, že všechny kurzy Virtuální U3V jsou dostupné do 1. května 2022 (oproti předchozím dvěma letům už nemůže být tento termín prodloužen).

Pro úspěšné absolvování kurzu je nutné mít do výše uvedeného data vypracované (alespoň na minimální počet bodů) testy za jednotlivými přednáškami a také test závěrečný, který se otevírá společně s poslední přednáškou.

Nepovinnou, ale velmi vítanou součástí studia je vypracování eseje, proto budeme moc rádi, pokud se s námi a ostatními posluchači podělíte o zamyšlení nad studovaným tématem nebo třeba i o historku, zážitek, který se k němu nějakým způsobem váže. Těšíme se! :-)

S přáním příjemných jarních dnů

Váš Tým VU3V

Vzdělávací aktivity pro seniory jsou zaměřeny na podporu fyzické a psychické kondice, podporují „bio-psycho-sociální" rozvoj osobnosti, reagují na měnící se životní a společenské podmínky a rozvíjejí generační dialog.

Virtuální Univerzita třetího věku (VU3V) je jedna z forem Celoživotního vzdělávání organizovaná Provozně ekonomickou fakultou České zemědělské univerzity v Praze.

Cílem Virtuální U3V je umožnit všem posluchačům v rámci České republiky zájmové vysokoškolské studium U3V bez ohledu na vzdálenost od sídel vysokých škol a univerzit, ve kterých probíhá prezenční seniorské vzdělávání, jehož se z různých důvodů (vzdálenost, zdravotní a časové důvody, finanční náročnost na dopravu apod.) nemohou zúčastňovat. V souladu se vzděláváním též vytvořit prostředí pro sociální kontakt posluchačů v daných lokalitách.
Další informace a podmínky studia zde...

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
univerzita třetího věku při pef čzu v praze

# data[].attributes.attachment_link.title
Univerzita třetího věku při PEF ČZU v Praze

# data[].attributes.attachment_link.description
Lidé se dožívají důchodového věku v dobré fyzické i duševní kondici a jsou schopni se dále aktivně podílet na společenském dění. Udržení kondice však vyžaduje aktivní a činorodý přístup k životu. Jedním ze způsobů je i vzdělávání, které se pro seniory stává prostředkem pro hledání cesty a způsobu pro poznávání možností výhod každodenního života.

# data[].attributes.attachment_caption
Ian Stuart - Hamilton ISBN 80-7178-274-2

# data[].attributes.headline
Pravda nikdy není ryzí, a jen zřídkakdy je prostá.  Oskar Wilde  

# data[].attributes.subject
Pravda nikdy není ryzí, a jen zřídkakdy je prostá.  Oskar Wilde  

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Foto Hynek Trojánek

„Jsem starý, ale nejsem hlupák." Tak zní název petice, kterou ve Španělsku od konce ledna tohoto roku podepsaly již statisíce lidí. Stojí za ní 78letý Carlos San Juan, podle kterého jsou bankovní pobočky často rušeny, obsluha bankomatů je složitá a některé jsou poruchové. Ani s telefonem to není žádná výhra - když už se do banky člověk dovolá, je odkázán na aplikaci či je nasměrován do pobočky vzdálené desítky kilometrů. Lamentující senior neváhá v petici označit přístup španělských bank za nehumánní: Jejich zaměstnanci z něj dělají idiota, čímž je pošlapána jeho důstojnost.

Zdá se tedy, že k mnohem zajímavějším, byť nepříjemnějším úvahám se dostaneme až poté, co se vzdáme pěkného a jasného schématu, ve kterém staří lidé čtou přes tlusté brýle za zvuků dechovky tištěné noviny, zatímco mladí lidé těží kryptoměny ve virtuální realitě.

Jen pár dní po spuštění se na stránkách petice objevila aktualizace: Autor se pochlubil, že mu již volal guvernér španělské centrální banky a pochopení vyjádřil též ministr hospodářství. Co nevidět prý přispěchají s návrhem, který by měl tomuto digitálnímu vylučování učinit přítrž. Aktivní občan Carlos San Juan zároveň neopomenul dodat, že ve sběru podpisů plánuje pokračovat nejen do doby vzniku slibovaného návrhu (má se tak stát do několika týdnů), ale hlavně do doby, než se návrh skutečně propíše do reality. V Česku sice zatím podobnou petici nemáme, i u nás je však digitální vyloučení pro některé žitou realitou, kterou téměř dva roky pandemie jen umocnily.

Kdo nemá chytrý mobil, ten má smůlu

O tom, co znamenala pandemie pro digitalizaci, toho bylo napsáno již mnoho. Ve zkratce jsme vzhledem k nutnosti omezit fyzické setkávání na minimum byli nuceni zdigitalizovat, a tedy zdatafikovat naše vztahy, práci i studium. Pro ty, jejichž výkon zaměstnání či obecně denní náplň vyžaduje on-line komunikaci, to nebyl problém. Aktualizovali si software, aplikace, možná zakoupili lepší sluchátka a vrhli se do pandemického života.
Těm, kteří digitálu před pandemií výrazně neholdovali, však přinesly necelé dva roky mnohé výzvy. Podoby digitálního vylučování či znevýhodňování v Česku bychom mohli rozdělit do několika kategorií. Do té první a nejméně problematické bychom zařadili případy, kdy vedle digitálního řešení existuje též plnohodnotná analogová alternativa, byť její využití není preferované. Adeptem této kategorie je třeba hojně propagovaná aplikace Tečka pro očkované. Tu může logicky využít jen ten, kdo má chytrý telefon. Ten, kdo ho nemá, což je dle čerstvých dat ČSÚ každý čtvrtý dospělý, si ovšem nemusí zase až tak zoufat: Pokud se rozhodl očkovat, může se prokazovat tišteným certifikátem, který mu na vyžádaní vytisknou v očkovacím místě.

Jak vyplývá přímo z dokumentů Ministerstva zdravotnictví, tato varianta však není zrovna vítaná. Lidé by si měli vyzvednout certifikát primárně v on-line prostoru a dále pracovat s aplikací, čemuž byla podřízená i celá komunikace s veřejností - ilustrační foto s tištěným papírovým certifikátem byste u článků o očkování zkrátka hledali marně. Informaci o tom, že zájemci mohou získat vytištěný certifikát přímo v očkovacím místě, dodnes nenajdeme ani na Očkovacím portále. Popsáno je zde pouze, že si certifikát můžete vytisknout sami. Pokud tedy samozřejmě máte počítač a tiskárnu...

Celonárodní debatu o tom, kdo vlastně má a nemá na prahu třetího tisíciletí doma tiskárnu, máme naštěstí již za sebou. Proběhla v loňském březnu v souvislosti s dokumenty, kterými se lidé měli prokazovat při pohybu mezi okresy. Mluvčí policejního prezidenta tehdy prohlásila, že „kdo nemá tiskárnu, bude se muset obrátit na souseda či kamaráda, kterým do e-mailu pošle písemné zdůvodnění, a přátelé mu ho vytisknou. Jistě se najde někdo, kdo má tiskárnu doma, anebo v zaměstnání." Vzedmutí odporu všech těch, kdo tiskárnu nevlastní, vedlo tehdy k tomu, že policie začala uznávat i potvrzení v mobilu.

V další kategorii případů digitálního vylučování nám již začíná lehce přituhovat. Zde stále sice existuje alternativa k digitálnímu řešení, není však plnohodnotná. Nejkřiklavějším zástupcem této kategorie je distanční vzdělávání. Na začátku pandemie se hovořilo až o čtvrt milionu žáků, kteří se kvůli technickým potížím neúčastnili v Česku on-line výuky a museli si vystačit s tištěnými materiály, které jim různým způsobem škola doručovala. Zde se sluší podotknout, že již v metodickém pokynu MŠMT ze září 2020 bylo několikrát zmíněno, že právě na ty žáky, kteří přístup k on-line nástrojům nemají, je třeba myslet především.

Na začátku tohoto školního roku, tedy v září 2021, se číslo nezapojených žáků povedlo snížit na pětinu. Je přitom bezpředmětné zmiňovat, že počty těch, kdo z výuky během pandemie více či méně vypadli, se do určité míry kryjí s množstvím žáků, s nimiž je práce „náročnější" i bez pandemie. Vzdělanostní nůžky se zkrátka kvůli digitálním nárokům pandemie ještě více rozevřely, přesně v duchu starého dobrého Matoušova efektu: Zatímco pro žáky z rodin, které vlastní a ovládají digitální technologie (a v neposlední řadě mají dostatečně prostorný byt), mohla pandemie znamenat dokonce jistý intelektuální posun vpřed. Ostatní děti čelily hned dvěma překážkám, když se kromě vlastního učiva musely popasovat také s pro ně do té doby neznámými či ne tolik ohmatanými technickými nástroji. Zajímavý rozměr dodává problematice také čerstvý výzkum Mladé hlasy: Děti v pandemii pro UNICEF, podle kterého každé páté dítě nemělo dostatečné internetové připojení.

Trnitou pak pro digitální neuživatele mohla být i cesta k registraci očkovacího termínu, která vedle vlastnění telefonu vyžadovala také přístup k internetu - ten ale v Česku nemá ani po téměř dvouleté pandemické izolaci více než pětina domácností. Byla sice zřízena podpůrná linka pomoci, i tak to ale někdy (dle osobní zkušenosti autora článku) byli přímo zaměstnanci úřadů jednotlivých městských částí, kdo na dálku a s využitím osobních mobilních telefonů provázel občany nesnadným procesem. Že právě složitost registrace mohla řadu lidí od očkování odrazovat, se ukázalo minulý rok na podzim, kdy se z očkovacích míst bez registrace stal do jisté míry nečekaný hit.

Off-line dieta a další nepříjemnosti

S příklady neplnohodnotných alternativ k digitálním řešením se potkáváme pochopitelně i mimo rámec pandemie, kde jsou však zpravidla marketingově baleny do hávu určité „oboustranně výhodné efektivnosti". Pokud například nemáte chytrý telefon, a tedy nemůžete využívat mobilní aplikaci, zkásne vás Raiffeisenbank za SMS potvrzující transakci o lidových 19 Kč.
A konečně zde máme poslední kategorii, celý balík příkladů, kdy si člověk bez chytrého telefonu či bez kreditní karty zkrátka neškrtne - alternativa k digitální variantě zcela chybí. Začněme místy, kde nelze platit hotovostí. Těch přibývá nejen kvůli pandemii, ale také kvůli probíhajícímu sporu mezi Českou národní bankou a Ministerstvem financí. Tyto dvě instituce se totiž aktuálně nemůžou dohodnout, jestli je odmítání hotovosti právně v pořádku či nikoliv. Nežli se spor rozlouskne (možná se tak stane již letos), jsme nuceni čelit realitě, ve které se například při cestování RegioJetem třídou Low cost dost možná obejdete bez svačiny: V rámci pokroku eufemisticky nazvaného „optimalizace" si zde totiž jídlo můžete objednat a zaplatit jen prostřednictvím aplikace. Pouze s hotovostí zůstanete o hladu také ve třech pražských kontejnerových tržištích z dílny Manifesto. V těchto takzvaných cash-less zónách se platí pouze kartou. A není divu, jedná se totiž o jakýsi živý experiment pro představování platebních inovací společnosti Mastercard, bez jejíž podpory by Manifesto nevzniklo. Od loňského dubna pak spolupracuje Manifesto také s platformou Adyen, díky které má být jídelna pro fajnšmekry dokonce schopna pamatovat si zvyklosti návštěvníků a zaměřit se důkladněji na jejich potřeby a přání.

Digitálně znevýhodněnými se ale můžete stát i pokud zrovna nemáte na nic chuť a chcete „jen" zaparkovat. V některých pražských zónách bez chytrého telefonu totiž nezaparkujete vůbec a krajně nevýhodné to pro vás bude třeba v Brně. A ve výčtu bychom mohli pokračovat: Pokud jste minulý rok v létě cestovali a chtěli dodržovat pandemická opatření, a tedy se vrátit s vyplněným příjezdovým formulářem, bez chytrého telefonu to též nebylo možné. Českého novináře dokonce bez chytrého telefonu ani nepustili do letadla. Bez chytrého telefonu se nesvezete na žádné z tzv. sdílených koloběžek či kol. Na Praze 6 si pak bez chytrého telefonu či bez kreditní karty ani nedojdete na záchod. Jakýmsi kinem naslepo se pro vás pak bez mobilní aplikace může stát také filmový festival.

Kdo všechno půjde po papírové cestě

Možná vás překvapí, že na případy digitálního vylučování je Česko teoreticky legislativně dobře připraveno. V zákoně o právu na digitální služby, které je základem pro digitalizaci státu, díky poslanci Ondřeji Profantovi přímo najdeme, že nepodnikající fyzické osoby nemohou být nuceny využívat digitální služby nebo činit digitální úkony podle tohoto zákona. V čerstvém prohlášení vlády, v sekci Digitalizace, pak najdeme přímo větu: „Pro seniory a lidi se speciálními potřebami nadále zůstane papírová cesta." Ostatně i na výplatu v hotovosti máte dle zákona nárok, chcete-li: Ať už proto, že máte exekuce, či proto, že vám to tak prostě vyhovuje. Jenže jak jsme si ukázali, realita je mnohem pestřejší a „právo na analog" coby obecně vnímaný princip, na který by bylo pamatováno u všech služeb státu, natožpak u služeb soukromých, chybí.

Co hůř, to, co vnímáme jako „on-line veřejný prostor", se zároveň odehrává výhradně na poli soukromých sociálních sítí. Právě na nich se uskutečňují různé ankety a žádosti o vyjádření, skrze které sbírá daná městská část či konkrétní politik zpětnou vazbu veřejnosti, aniž by se však daná anketa či prostor k vyjádření objevil i jinde. Jako s automatickou normou tak počítá s největší sociální sítí třeba Česká televize, když v pořadu Protivný sprostý matky láká veřejnost, aby se zapojila do příslušné facebookové skupiny, zatímco diskusní modul přímo na stránkách České televize s novým redesignem webu zmizel. Deník Metro, který čte denně několik set tisíc lidí, pak z obsahu facebookových diskusí zpravidla vaří celé články.

Nejde zde přitom jen o vylučování. Automatické spoléhání se na sociální sítě jako na veřejný prostor, ze kterého lze vycházet a cosi z něj usuzovat, navíc komplikuje obecně známý, však málokdy zohledněný fakt, že velké množství účtů na sociálních sítích je zkrátka falešných, což nutně vede k pokřiveným výstupům z jakéhokoliv takového sběru podnětů.

Vyhledávat spoj on-line jste dříve mohli, teď musíte

Dalším z těžko postižitelných, avšak intenzivně přítomných souvisejících jevů je pak informační nerovnost, která se neodvíjí jen od vlastnění či využívání dané technologie, ale také od sociálního zázemí a s ním spojených časových dispozic. Toho si nedávno všimli třeba Piráti. V prohlášení Rekonstrukce Pirátů tak najdeme jako jeden z deseti bodů i bod s názvem „Vraťme demokracii všem členům - i těm, kteří z různých důvodů nejsou nepřetržitě online". V širším popisu tohoto bodu je pak navrhováno, aby podle principu spravedlivého informování byli ti, kdo o to stojí, informováni také formou SMS.

Dalším z jevů, které můžeme v souvislosti s digitálním vylučováním pozorovat, je pak obecně klesající důraz na šíření informací off-line, nepřímo úměrný právě informačnímu vyztužování on-line prostoru. Z plakátů na pražských autobusových zastávkách už se tak nedozvíte, kdo kdy hraje v kterém klubu. Nastalé potíže při vlakové dopravě se leckdy nedozvíte jinak než z aplikace či z úst někoho, kdo ji má. Nad mizejícími (dnes již zmizelými) telefonními budkami a nevylepenými jízdními řády před dvěma lety zahořekoval na Deníku Referendum Ondřej Vaculík, který nepříliš reflektovanou proměnu veřejného prostoru trefně shrnul: „Dostalo se mi vysvětlení, že toho dneska už není zapotřebí, vždyť každý si může svůj spoj vyhledat elektronickou cestou. Ano, mohl, nyní už tedy musí." Ukázkově propásla příležitost informovat veřejnost třeba Praha 8, když v době pandemie potiskla lavičky obrovskými QR kódy a odkazy na webové stránky, na kterých člověk mohl najít potřebné informace. V syrové podobě jsme tak viděli automatický předpoklad, že internet a chytrý telefon mají všichni - přitom stačilo podstatnými informacemi potisknout přímo lavičky.

Tím, co však nejen zdejší diskusi o digitálním vyloučení limituje nejvíce, je představa, že se týká výhradně starších či jinak „speciálních" osob (jak je uvedeno v prohlášení vlády). Podle této představy by mladí, tedy ti, co se „rodí s mobilem v ruce", neměli mít s digitalizací žádný problém, vždyť jsou de facto IT odborníky! Nic však nemůže být dále od pravdy. Ve filmu Digitální disidenti, který jsme minulý rok natočili s režisérkou Barborou Johansson, tento omyl vysvětluje sociolog Petr Lupač, který se tzv. digitální propastí dlouhodobě zabývá. Podle něj jsou pojmy jako digitální domorodci a digitální generace jen zjednodušujícím obrazem pro média, který se k nám dostal v devadesátých letech bez jakékoliv kritické reflexe: „Celý problém je daleko bohatší. V každé sociodemografické skupině, tedy i mezi seniory, najdeme jedince, kteří jsou velice digitálně aktivní. Tvrzením, že senioři jsou vyloučení, kdežto mladí lidé používají technologie obratně, vytváříme širokou škálu problémů. Z dat totiž víme, že to není ani zdaleka pravda. Schopnost ovládat technologie je co se týče vyhledávání a zpracovávání informací na tragické úrovni i u mládeže, právě proto, že se předpokládá, že to všichni umí. Je přitom velice zajímavé, že se tomuto zjednodušení nevyhnula ani vědecká obec. Dlouho se automaticky předpokládalo, že internet je přínosný, nebo že s ním mladí lidé umí dobře zacházet. Až pozdější kritické studie zjistily, že i mezi vysokoškolskými studenty jsou obrovské rozdíly. Většina těchto studentů má tzv. digitální dovednosti spíš nižší," přibližuje Lupač, vysokoškolský pedagog a autor knihy Za hranice digitální propasti: Nerovnost v informační společnosti.

Že mnohahodinovým vysedáváním u sociálních sítí automaticky nevznikají u mladých lidí žádné extra schopnosti, potvrzuje v nedávném rozhovoru pro Českou televizi také třeba metodik a manažer pro vzdělávání Jakub Mazuch, podle kterého mají žáci velké mezery ve zcela elementárních dovednostech, kterým nikdo nevěnuje pozornost kvůli tomu, že jsou tak elementární, že „je v současné době všichni umí". Mazuch v rozhovoru též nastiňuje, jak živelně se proměňují představy jednotlivých generací o tom, co to jsou vlastně digitální kompetence a znalosti. Ač sám mlád, zoufá si například nad tím, že současní žáci nerozumí konceptu stromové hierarchie, což vede k tomu, že prakticky nevyužívají složky a ve svých datech se ztrácí, což jim znemožňuje jejich analýzu. Autorka danah boydová pak tomu, jak současní mladí lidé využívají digitální technologie, zasvětila celou knihu - plně postačí, když pro potřebu tohoto článku zmíníme její název, který zní: Je to složitější.

Někdo nemá, někdo nechce

Ostatně ani Carlos San Juan zmíněný na začátku nečiní svojí aktivitou problematiku dvakrát přehlednější. Vždyť statisíce lidí podepisují jeho petici, která se vymezuje proti výhradně on-line komunikujícím bankám, na internetu - tedy on-line, kde ji s největší pravděpodobností sám téměř osmdesátiletý Carlos San Juan aktualizuje a obstarává! Zdá se tedy, že k mnohem zajímavějším, byť nepříjemnějším úvahám se dostaneme až poté, co se vzdáme pěkného a jasného schématu, ve kterém staří lidé čtou přes tlusté brýle za zvuků dechovky tištěné noviny, zatímco mladí lidé těží kryptoměny ve virtuální realitě.

Jednu z možných cest, jak tyto úvahy začít, naznačuje nizozemský sociolog Jan Van Dijk. Podle něj zdaleka nejde jen o to danou technologii vlastnit. Paleta toho, co z nás dělá technologicky zralého a zdatného člověka, obsahuje podle Dijka také motivaci, dovednosti a schopnosti. Řada lidí tak internet příliš nevyužívá nikoliv proto, že by si jeho zapojení nemohla dovolit či mu nerozuměla, ale prostě proto, že ho nepotřebuje, stejně jako nepotřebuje třeba mikrovlnku nebo auto. Někdo by ho zase mít chtěl, ale tam kde bydlí, není dostatečně rychlý. A někdo další internet má, dokonce i v dostatečné rychlosti, ale nic ho nevede k tomu, aby v něm vedle nekonečného proudu zábavy našel i možnosti vzdělávání či pracovního uplatnění. Sbírky počítačů a tabletů pro nemajetné, kterých jsme byli během pandemie svědky, tak mohou dočasně tlumit dopady digitální nerovnosti - z dlouhodobého hlediska ale k výrazným výsledkům spíše nepovedou.
Představy o digitálně vyloučených navíc nabourává ještě ne příliš prozkoumaná, za to dost možná stále početnější skupina lidí, kteří mají veškeré předpoklady, znalosti a schopnosti digitální technologie využívat plnými doušky, a přesto jsou k nim značně skeptičtí a zdrženliví - někdo je nazývá brzdami pokroku, někdo digitálními disidenty. Bohužel, k nedůvěře ve spravedlivou a světlou digitální budoucnost mají tito lidé čím dál více důvodů.

Nemáte hodinky Apple? Umřete!

Jistě, zejména ve zdravotnictví bychom našli příklady, kdy technologický rozvoj významně zkvalitňuje konkrétní lidské životy. Kdo se byť jen nezachvěje při pohledu na bionickou ruku v reportáži České televize o robotech, se kterou mohou lidé po amputaci horní končetiny i malovat či šít, ten má patrně srdce z kamene (nebo z křemíku).

Často je však na příběhy o „zlepšování životů" potřeba nazírat maximálně kriticky a ptát se, kdy skutečně k nějakému zlepšování dochází, a kdy jsme jen obětí emotivní manipulace. Jednu takovou nedávno předvedl třeba Apple, když ve své reklamě na chytré hodinky použil skutečné záznamy z krizové linky, na kterou lidé v ohrožení života volali pomocí hodinek. Podprahová zpráva byla jasná: Kdo nemá chytré hodinky Apple, ten umře.

Jindy nám technologičtí podnikavci nabízejí řešení na problém, který jsme však za problém nikdy nepovažovali. Když si minulý rok zástupce firmy Qerko, která přes aplikaci nabízí možnost zaplatit účet v restauraci bez kontaktu s obsluhou, přebíral cenu Křišťálová Lupa, rozloučil se sebevědomě: „Věřím, že za několik let už nikdo nebude platit jiným způsobem. Nebude existovat věta ‚dohromady nebo zvlášť, pojďte ke kase'. Tohle zmizí. To je budoucnost." Po několika letech práce za barem mi to nedalo, abych se sám sebe jalově nezeptal: Co je vlastně tak zlého na slovech „dohromady nebo zvlášť", že je musíme najednou stůj co stůj vymýtit z povrchu zemského? Otázka mě trápila až tak, že jsem zbloudil na web Qerka. S jistými předsudky jsem očekával, že cílem aplikace je snížit náklady na provoz podniku. Jaké proto bylo moje překvapení, když jsem se dočetl, že je tomu přesně naopak! Obsluha nepřijde o kontakt s hosty, naopak, podnik díky aplikaci získá více času, který může věnovat svým dalším hostům, času, kdy se s hosty může obsluha opravdu plodně zakecat.

Šrotovalo mi v hlavě, jak jsem si mohl smysl aplikace, tak mylně vyložit, až jsem došrotoval ke knize Etika budoucnosti, jejíž autor Cennydd Bowles umně reviduje náš aktuálně poněkud komplikovaný vztah k digitálním technologiím. Věnuje se též empatii, kterou se tvůrci digitálních řešení často zaštiťují, přičemž natvrdo píše, abychom k empatii byli co nejpřísnější. Podle něj v designu ztratil koncept empatie jako takový na ceně. V knize citovaný Thomas Wendt jde pak ve svých úvahách ještě dál. „Na základě vlastních zkušeností s designéry ve velkých společnostech se však domnívám, že empatie se většinou používá v dobré víře ‚zlidštit' projekt, který má s lidskými potřebami společného jen málo. (...) Empatie se uplatňuje zpětně, aby produkt zaměřený na obchod zasadila do rámce zaměřeného na člověka. Stává se etickou praxí a designéři mají díky ní lepší pocit, přestože vytvořili zbytečnosti, které vlastně nikdo nepotřebuje," píše.

Diskutovat s těmi, kdo se neúčastní diskusí

V knize Etika budoucnosti však nenajdeme jen morální rébusy, ve kterých autor například z pohledu různých etických škol řeší, zda je vhodné být vulgární na hlasové asistenty. Najdeme v ní především návod na to, jak vytvořit takovou digitální budoucnost, která přinese co nejméně negativních dopadů.

Autor knihy jako designér apeluje na všechny vývojáře, aby při promýšlení technologií mysleli nejen na ty, kdo je budou využívat, ale zkrátka na všechny, na které rozšíření těchto technologií dopadne. Doslova radí: „Pokuste se vyslechnout i ty, kteří uživateli nejsou, ale mohli by být objektem externalit vašeho rozhodnutí. Zvláštní pozornost věnujte těm, kteří jsou ohroženi nejvíce. Vzhledem k tomu, že předpojatost technologií často zrcadlí předpojatost lidí, půjde mnohdy o členy nedostatečně zastoupených a zranitelných skupin." Ve Španělsku již Bowlese vzali nevědomky za slovo, když se zástupci tamní vlády rozhodli zabývat požadavky petice požadující po bankách lidštější přístup. U nás tuto příležitost máme nyní také.

Od příštího roku totiž český stát plánuje zřídit datovou schránku všem fyzickým osobám, které se již někdy prokázali některou z variant elektronické identity - klidně i jednorázově, například v souvislosti s nutností prokázat se tzv. covidovým certifikátem, který je třeba stáhnout ze stránek Ústavu zdravotnických informací a statistiky. Řada podnikatelů, kteří s informačními technologiemi nepracují, se tak může ocitnout v situaci, kdy jim bude doručována pošta do datových schránek, se kterými ovšem nejsou schopni (nebo ochotni) pracovat. S povinným zřízením datových schránek bude spojena i povinnost činit některé úkony vůči státu rovněž elektronicky, například podávat takto daňové přiznání. Fyzické nepodnikající osoby, kterým bude datová schránka zřízena, budou mít sice možnost se ze systému odhlásit, lze ale předpokládat, že řada z nich to z nevědomosti a z podcenění významu datovek neučiní. Prozření tak může přijít třeba až se soudem, který prohrají, protože o něm vůbec nevěděli.
Již dnes přitom tímto způsobem vzniká problém u lidí v insolvenci, kteří často neumějí pracovat s internetem, nebo k němu ze sociálních důvodů nemají přístup: pouze na něm, konkrétně v insolvenčním rejstříku, je přitom zveřejňována většina souvisejících písemností. Pokud nemají tito lidé přístup k internetu, ocitají se prakticky bez možnosti se s těmito písemnostmi seznámit a reagovat na ně.

Blízká budoucnost ukáže, zda si český digitalizační rychlík prorazí společností cestu hlava nehlava, zda trochu zpomalí, či zda bude respektovat, že do něj někdo prostě nenastoupí - ať už proto, že nemůže či proto, že z různých důvodů nechce.
Článek vznikl v rámci projektu Digitální watchdog organizace Iuridicum Remedium. Projekt podpořila Nadace OSF v rámci programu Active Citizens Fund, jehož cílem je podpora občanské společnosti a posílení kapacit občanských organizací. Program je financován z Fondů EHP a Norska.

# data[].attributes.attachment_link.title
Digitální vyloučení: když se z termínu stane žitá realita

# data[].attributes.attachment_link.description
Foto Hynek Trojánek „Jsem starý, ale nejsem hlupák." Tak zní název petice, kterou ve Španělsku od konce ledna tohoto roku podepsaly již statisíce lidí. Stojí za ní 78letý Carlos San Juan, podle kterého jsou bankovní pobočky často rušeny, obsluha bankomatů je složitá a některé jsou poruchové.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Účelem tohoto metodického nástroje je jednoduchá a rychlá identifikace problému. Nástroj rovněž nabízí vybrané návrhy řešení pro jeho odstranění nebo další práci v oblasti digitálního začleňování u námi vybraných cílových skupin.

Pro všechny skupiny navrhujeme základní metodický nástroj, jak postupovat při mapování problému v práci s klienty.

Při práci s metodikou si můžete buďto vybrat jednu z cílových skupin anebo se něco dozvědět o problematice digitálního vyloučení a digitální gramotnosti nebo bezpečném pohybu v digitálním světě.

Tento materiál je metodickým výstupem projektu Rozvoj systémové podpory digitální gramotnosti (zkráceně DigiStrategie 2020), který vypracovala jeho pracovní skupina složená z odbornic a odborníků nominovaných Ministerstvem práce a sociálních věcí a Úřadem práce ČR. Metodické uchopení problému a hlavní editační práce byly svěřeny sociálním vědcům z FF UK. Kapitoly týkající se práce s mládeží a seniory byly vypracovány ve spolupráci s MPSV. Dotazník pro uchazeče o zaměstnání a scénáře k rozhovoru pro nezaměstnané byl sestaven ve spolupráci se zaměstnanci ÚP ČR, kteří s těmito skupinami dlouhodobě pracují. Následně byly odzkoušeny a zkušenosti z této zkoušky byly promítnuty do finální podoby. Koordinace tvorby a finální zhotovení tohoto metodického nástroje - metodiky identifikace osob digitálně vyloučených a osob digitálně negramotných byla v gesci FDV, metodiků projektu DigiStrategie 2020.

Co je to digitální vyloučení? Proč se nás týká? O uchopení, pojmenování a definici digitálního vyloučení usiluje řada mezinárodních organizací včetně OSN. V této metodice pracujeme s problematikou digitálního vyloučení jako se sociálním jevem, který má a bude mít jistě stále větší dopad na kvalitu života jedince, jeho postavení ve společnosti, svobodu a uplatnění. Můžeme tak hovořit o novém typu sociálního vyloučení, jako o nové formě strukturální chudoby. Našim cílem tak není pokusit se tento jev staticky definovat, ale pracovat s ním jakožto s významným činitelem současných společenských výzev, kterým musíme čelit.

Co je to digitální gramotnost? Proč je důležitá? O uchopení, pojmenování a definici digitální gramotnosti usiluje řada mezinárodních organizací včetně OSN. V této metodice pracujeme s problematikou digitální gramotnosti jako se sociálním jevem, který má a bude mít jistě stále větší dopad na kvalitu života jedince, jeho postavení ve společnosti, svobodu a uplatnění. Našim cílem tak není pokusit se tento jev staticky definovat, ale pracovat s ním jakožto s významným činitelem současných společenských výzev, kterým musíme čelit za účelem udržení společenské soudržnosti.

Problematika využívání internetu je v této kapitole dělena do dvou sekcí. První se věnuje rizikům, které s sebou nese užívání digitálních technologií. Druhá poskytuje rady pro bezpečné fungování na internetu. Problematika obsažená v této kapitole se týká v různé míře všech osob, které se pohybují na internetu. V tomto případě tedy nejen klientů, ale i pracovníků. Pokud pojmy a zásady z této kapitoly znáte a víte, jak na jednotlivá rizika reagovat, jak s nimi pracovat, pokračujte klidně k části textu, která se zabývá specificky vaší skupinou.

Rady pro zvýšení kybernetické bezpečnosti:

1. Pravidelně aktualizujte - Kybernetičtí útočníci často využívají již známou zranitelnost systémů.

2. Zálohujte - S nadsázkou se někdy říká, že se většina uživatelů naučí zálohovat až ve chvíli, kdy o data přijde. Zálohovací zařízení by mělo být po zkopírování dat odpojeno od sítě, protože škodlivý software obvykle umí napadnout i data umístěná v záloze. „Pokud doma přijdete o fotografie z dovolené či vaši sbírku vtipů, je to zcela jistě velmi nepříjemné. Nicméně se nejedná o kritickou situaci. Pro podnikání ale může nedostupnost dat znamenat velké ztráty, nebo i ohrožení jejího fungování. Proto je důležité zálohovat celý systém," říká Milan Habrcetl, bezpečnostní expert společnosti Cisco.

3. Pozor na emailové přílohy - Podle studie Cisco 2017 Annual Cybersecurity Report je každou vteřinu na světě posláno 3 500 spamů. Přitom 8 % až 10 % z nich je infikováno nebezpečným softwarem. Nemusí se ale jednat jen o nevyžádanou poštu. Často se objevují také cílené útoky využívající sociálního inženýrství. „Takový email se jeví jako úkol od ředitele firmy, který zadal a poslal na účetní oddělení společnosti. Falešný email přijde z adresy jan.novak@quallcart.cz,namísto ze správné jan.novak@qualicart.cz. Zbytek emailu vypadá jako originál - podpis, logo i firemní písmo. Ve zprávě, která je adresována účetní pak stojí, že je nutné urgentně proplatit přiloženou fakturu. Pokud ale účetní peníze odešle, pak již nenávratně zmizí na zahraničním účtu," popisuje Milan Habrcetl.

4. Neklikejte na podezřelé odkazy a weby - Může to znít jako samozřejmost, ale ne každý má toto pravidlo zažité. Pokud uživatel spěchá a hledá nějakou informaci, může ztratit pozornost a otevřít podezřelou webovou stránku. Stejně tak by uživatelé rozhodně neměli klikat na bannery, které jim slibují finanční odměnu, nový smartphone zdarma či jinou výhru.

5. Buďte opatrní i u stránek s ikonkou zámečku - Mezi lidmi často koluje mýtus, že pokud se připojují k webovým stránkám přes HTTPS (většinou zvýrazněné zelenou ikonkou zámku před názvem internetové adresy), pak jim nic nehrozí. To ale nemusí být pravda. Dnes útočníci dokážou vytvořit stránky se stejným zabezpečením, které ale využívají k šíření nebezpečného softwaru. I v tomto případě je nutná zvýšená pozornost uživatelů.

6. Nepodceňujte nevyžádané programy zobrazující reklamu, mohou být předzvěstí útoku - Mnoho uživatelů, ale i organizací, bere tzv. adware, tedy program zobrazující nevyžádanou internetovou reklamu, na lehkou váhu a vnímá jej spíše jako obtěžující. Nicméně tyto programy mohou být nebezpečné. „Útočníci je často využívají jako nástroj k přípravě útoku. Navíc tyto
programy často předávají data o uživatelích a komunikují se vzdálenými servery, které mohou sloužit jako brána útočníků," říká Habrcetl.

7. Nikomu neposílejte citlivé údaje - Pokud uživatele emailem kontaktuje banka s požadavkem na přeposlání přihlašovacích údajů, pak se takřka jistě jedná o podvod. Stejně tak se může vymstít zadávání svých bankovních údajů na neznámé webové stránky. Někteří útočníci například pronikli k účtům uživatelů sociálních sítí a následně kontaktovali jejich známé s prosbou o převod peněz.

Práce s hesly
Lidé si často neuvědomují, jak snadno se mohou stát terčem digitálního útoku. Jednou z forem takového útoku je nabourání se do účtů pomocí prolomení přístupových hesel. Těch má každý člověk v dnešní době mnoho a jsou různě důležitá. Heslo je jako klíč - zatímco klíč od skříňky s pastelkami není tolik významný, klíč od bytu bychom určitě nikomu cizímu nedali.
Je velkou chybou, pokud používáme jedno heslo všude. Pokud máme jedno heslo pro e-mail, finanční služby, diskuzní fóra, sociální sítě, e-shopy a hry, je to velice riskantní, protože dříve či později se některá z těchto služeb může stát obětí útoku. Možná dokonce některá ze služeb ukládá hesla nešifrovaná. Pak je lhostejné, jak silné bylo vaše heslo, v momentě, kdy dojde k jeho prolomení, dostane útočník zároveň přístup i k dalším účtům, které by jinak byly v bezpečí. Nejvíce bychom tedy měli chránit ta nejdůležitější hesla m - pro e-mail a pro služby, kde jde o peníze či citlivé údaje. K prolomení hesla se používají různé techniky (např. útok hrubou silou, kdy se jedná o systematické zkoušení různých přístupových údajů, dokud není nalezena ta správná kombinace znaků, slovníkový útok pomocí připraveného seznamu slov aj.).

Při vytváření bezpečného a silného hesla je důležité se držet zásady nezjistitelnosti a zapamatovatelnosti. Heslo by mělo obsahovat malá a velká písmena, číslice a další znaky (tečka, čárka). Délka hesla by měla být alespoň 7 znaků. Rovněž lze použít velmi dlouhou neodhadnutelnou kombinaci slov, která zdánlivě nedávají smysl (např. popisují určitý příběh, který zná jen majitel hesla, tudíž si je snadno zapamatuje).

Existují také webové aplikace, např. LastPass, které se integrují do prohlížeče, používaná hesla ukládají šifrovaná, sledují i změny hesel, případně nová hesla pomáhají generovat. Uživatel tak může používat stovky bezpečných hesel, aniž by si je musel pamatovat, s výjimkou hlavního hesla. Bezpečné je také provázání programu s otiskem prstu, kterým by měl být zabezpečen i mobilní telefon (jedná se o výrazně bezpečnější formu zabezpečení než je například odemykání pomocí gesta).
Pravidla pro práci s hesly:

1. Nikdy nepoužíváme krátká a průhledná hesla (jména osob a zvířat, heslo podobné přihlašovacímu jménu, jednoduché číselné řady typu 123456, heslo, které má s námi úzkou spojitost - např. jméno, příjmení, datum narození, e-mail, rodné číslo, číslo OP atd., „heslo", „hesl0" apod.),

2. heslo by nemělo být slovo ze slovníku,

3. na různých účtech máme unikátní hesla,

4. heslo nikdy nikomu nesdělujeme,

5. hesla si nikam nezapisujeme,

6. při opuštění počítače se odhlásíme,

7. pokud pracujeme na veřejném počítači, po ukončení práce vymažeme cookies a uložená hesla,

8. na veřejných počítačích si nikdy neukládáme hesla do webového prohlížeče, rovněž na svých přenosných počítačích jsme velmi opatrní - k počítači se může dostat někdo jiný!

9. opatrnost je na místě i doma - heslo může zneužít i sourozenec, nebo návštěva - i děti by si proto měly dobře zabezpečit své uživatelské účty a nenechat nikoho, aby pracoval pod jejich přihlášením,

10. pokud to služba umožňuje, používejte dvoufaktorové ověření (přes mobilní telefon),

11. heslo jednou za čas doporučujeme změnit, cca 1x za 3 měsíce

Práce s informacemi
Na internetu se nachází informace záměrně matoucí a zkreslené, informace neautorizované a konečně informace podložené. Informací je na internetu nezměrné množství a člověk má často problém věrohodnost informace správně posoudit.

Zdrojem různých mýtů, lží a polopravd jsou např. sociální sítě, kde informace kolují a mnohdy jsou sdíleny pouze za účelem zvýšení sledovanosti a rozdmýchání vášní diskutujících. Mohou to být ale také stránky, které na první pohled vypadají věrohodně. Patří sem informace typu hoax a mají za cíl zmanipulovat čtenáře k účelovému chování.

Neautorizované informace jsou takové, se kterými se na internetu setkáváme nejčastěji, a není u nich jasné, zda jde o tvrzení autora či převzatý text. Oproti tomu u autorizovaných informací je uveden autor, zdroj informace a zároveň je jasný i důvod, proč je tato informace publikována.

Při každodenním pohybu na internetu je třeba zdravý odstup, kritické myšlení a vytváření vlastního úsudku.

Při posuzování důvěryhodnosti textu by se měl čtenář zamyslet nad tím:

1. Kdo je autorem textu?

2. Na jakém webu je text uveřejněn?

3. Jaký je obsah textu, o čem pojednává?

4. Kdy byla informace publikována?

5. Co je cílem publikování této informace?

Všechny informace je dobré si ověřovat z více zdrojů.

Tato část pojednává o problémech, kterým čelí především děti a mládež. Patří sem hlavně nízká digitální gramotnost a s tím spojené nežádoucí jevy.

Zaměřili jsme se na typická, relativně častá rizika, která jsou spojená s užíváním internetu. Následující text nabízí základní přehled těchto rizik. Dále zde naleznete okruhy otázek, na které je vhodné při rozhovoru zaměřit pozornost. Mladiství většinou nečelí najednou všem níže popsaným rizikům. Proto jsou v této části textu propojeny popisy rizik rovnou s okruhy modelových otázek.

Tato kapitola vznikla především díky dlouholeté praxi získané v organizaci Česká asociace streetworkingu. Vychází z materiálů, které v přehledné a především aktualizované podobě lze nalézt na webu orientovaném přímo na mládež.

Přezkoumáním míry znalostí, vědomostí a praxe ve využívání digitálních technologií dospějeme k zjištění, jakou potřebu cílová skupina seniorů. Klíčová je motivace a chuť se dál vzdělávat. Dále pak dostupnost a přístup k digitálním technologiím. Chcete-li vést rozhovor o využívání moderních technologií se seniorem, a identifikovat překážky pro rozvoj digitální gramotnosti, nabízíme jeho strukturovaný dotazník ke stažení k v kroku s názvem "jak pracovat se seniory".

Jaké jsou hlavní příčiny nevyužívání digitálních technologií pro skupinu seniorů?

Chybí fyzický přístup včetně nepřipojení k internetu (ekonomické bariéry, chybějící technologie v nejbližším životním prostoru jedince)

Chybí motivace (nedostatek zkušeností, rezistence a obavy z nových technologií, nedostatečné vnímání přínosů v důsledku aktuální praxe jako je eGovernement, e-Health apod.)

Digitální negramotnost (nedostatek příležitostí k digitálnímu vzdělání)

Velmi individuální je motivace. Ta negativní může být spojena se zásadním negativním postojem k inovacím a novým technologiím jako takovým nebo k některým určitým technologiím a nástrojům.

Indikátory digitálního vyloučení

Indikátory digitálního vyloučení, resp. ohrožení digitálním vyloučením mohou být:

Ekonomická situace jednotlivce

Fyzická přítomnost technologií a služeb v nejbližším prostředí

Dostupnost internetového připojení v místě

Postoj k digitálním technologiím

Zdroj a zprostředkující faktor informací o digitálních technologiích a jejich možnostech

Stávající vybavení a praxe (využívání služeb) v digitálních technologiích

Dosažené formální vzdělání a míra v něm zastoupené práce s informačními a komunikačními digitálními technologiemi

Kontakt s informačními a komunikačními digitálními technologiemi v zaměstnání, povolání, případně ve společenském životě

Chcete-li vést rozhovor o využívání moderních technologií se seniorem, nabízíme jeho strukturu v (pdf) příloze. Několik příkladů, které lze použít k motivaci najdete v appendixu.

Motivace

Pro cílovou skupinu seniorů, která je ohrožena digitální negramotnosti a digitálním vyloučením, se jeví jako nejdůležitější faktor motivace. Aktuálně většina seniorů může ve svém okolní dohledat přístup k digitálním technologiím (telefon, tablet, počítač) s připojením na internet. Mohou se naučit jednoduché digitální technologie ovládat a smysluplně využívat, například k překonání sociálního vyloučení, naplnění svých specifických potřeb a k reálnému zlepšení kvality života. Musí však - a týká se to zejména těch, kteří nemají potřebné informace o digitálních technologiích a o možnostech, které jsou jim schopny zprostředkovat nebo se jejich využívání obávají - dostat sociálně přijatelnou formou informace, které je budou motivovat k zájmu o digitální technologie jako takové a o jejich využívání.
Přitom tato věc zůstává svobodou volby od naprostého odmítnutí až k všeobecné akceptaci a mezitím široké škály, v níž jednotlivec nastaví své hranice, které však nemusí být neměnné. Tento proces je součástí sociální práce.
Přirozeným motivačním impulzem se může stát rozvoj elektronických nástrojů veřejné správa a veřejných služeb anebo další aspekty osobního života. Již dnes existuje řada možností jak k řešení osobních situací, osobních potřeb k naplnění sociálních a kulturních potřeb a vzájemné komunikace využít digitálních technologií a nástrojů, zejména prostřednictvím internetu.

Individuální právo a svoboda
Je třeba vnímat, že digitální gramotnost a negramotnost jsou volbou a že každý občan má na takovou volbu právo, včetně stanovení vlastní hranice, kam nebo kam až ve svém životě digitální technologie vpustí a kam nikoliv. Připojení se pomalu, avšak s jistotou jednou stane právem. Nesmíme ale zapomínat i na právo být offline a respektovat osobní rozhodnutí. Nakládání s touto svobodou volby je zásadním etickým rozměrem sociální práce a má přednost před byť i nejskvělejšími dobrými úmysly ve veřejném zájmu.
Pochopitelně, tato volba může být ovlivněna nedostatkem informací o možnostech, které digitální technologie poskytují např. v oblasti vzájemné komunikace k překonání osamělosti nebo k řešení osobních situací, nebo také negativní zkušeností z dosavadní vlastní praxe nebo zprostředkovaných informacích o negativních jevech, o zneužitích, které přitom ani nemusí být s novými digitálními technologiemi spojeny, ale jsou prostě aktuální (např. šmejdi).

Asistivní technologie na pomoc seniorům a OZP

Asistivní technologie (AT) je jakýkoliv nástroj, zařízení, software nebo systém, využívající zpravidla moderní technologie (zejména senzory, aktuátory, informační a komunikační technologie)
Cíle asistivní technologie:

posílit, udržet nebo zlepšit funkční schopnosti jedinců se speciálními potřebami,

usnadnit jim každodenní život,

zlepšit kvalitu jejich života, zvýšit jejich samostatnost a soběstačnost.

Velká část asistivních technologií je založena na digitálních technologiích. Asistivní technologie nalézají využití ve zdravotních a sociálních službách, v podpoře samostatného života seniorů a OZP ve vlastním domácím prostředí.
Existence asistivních technologií může motivovat seniory a OZP k osvojení digitálních kompetencí, protože díky nim porozumí funkcím těchto technologií ,naučí se je ovládat a plně využívat.
Užívání některých asistivních technologií je podmíněno digitální gramotností (např. hlasem ovládaný počítač pro osoby s tělesným hendikepem).

Souborné zpracováni informací o asistivních technologiích a o možnostech, potenciálu i překážkách rozvoje jejich využití naleznete:

Digitalizace českého zdravotnictví

S ohledem na zvyšování motivace seniorů k užívání moderních technologií je také dobré, pokud se seznámíme s postupem digitalizace českého zdravotnictví. To přispívá se zlepšení dostupnosti, kvality, ale i bezpečí zdravotnictví. Proto zde uvádíme několik zdrojů k nahlédnutí.

Zásadní pro pacienty je bezpečné sdílení zdravotní dokumentace a elektronická preskripce umožňující sdílet informace o aktuálně i historicky předepsaných lécích, poskytování informací o kontraindikacích, nesnášenlivosti nebo o vzájemných interakcích. (Již nyní je dostupná aplikace Znám své léky.)

Smyslem musí být kvalita i bezpečnost zdravotní péče a odpovědnost na straně zdravotníků i pacientů.

Při dosavadních zkušenostech s elektronizací nebo digitalizací českého zdravotnictví se může zdát zařazení tohoto tématu do metodiky digitální gramotnosti pro seniory jako zbytné nebo minimálně předčasné. Pohled na aktuální dění však přináší indicie, že se do prostoru elektronického zdravotnictví vrací privátní iniciativa. A to na mnohem vyšší odborné úrovni.

Pokud se podíváme na inovovaný produkt zdravotní knížky Zdravel (pro sportovce ALL-IMP) a podporu, kterou tvoří těmto produktům Institut pro podporu elektronizace zdravotnictví, z. ú., je zřejmé, že stát bude mít na tomto poli silného konkurenta, kterého bude muset přinejmenším respektovat.

Pro pacienty - seniory nevyjímaje - je to velká šance, která by mohla vést ke zkvalitnění zdravotní péče.

Skupina nezaměstnaných je velmi dobře definovatelná a její problémy se dají velmi dobře standardizovat, protože plynou z jasně specifikované potřeby, získat adekvátní zaměstnání. Z toho důvodu jsme pro práci s touto skupinou zformulovali dotazník. Ten má za úkol rozlišit, jaké míře a povaze problému čelí každý z testovaných uchazečů o práci a nabídnout tak pracovníkům ÚP ČR jednoduchý nástroj pro identifikaci problému.
Dotazník je ke stažení v kroku s názvem dotazník.

Při pohovoru s uchazečem o zaměstnání (dále jen UoZ) nad dotazníkem doporučujeme následující postup:

1) Seznamte se s dotazníkem a typy otázek.

2) Pokud osoba nemá fyzický přístup k počítači, nemá smysl v dotazníku dále pokračovat. Namísto kladení otázek z dotazníku se doporučujeme zeptat na následující tři okruhy:

Jakou formu mají bariéry v přístupu (finanční, technická, motivace...)

Zda se má osoba na koho obrátit při řešení situací, kde je třeba znalost ICT

Jaké konkrétně má UoZ zkušenosti s ICT (Má děti/kamarády, kteří zkušenosti mají? Zkoušel někdy sám?)

3) Pokud osoba má fyzický přístup, pokračujte v dotazníku a odpovědi následně vyhodnoťte. Vodítko pro vyhodnocení je součástí dotazníku.

Dotazník s vyhodnocením je zde přiložen ke stažení.

Prostřednictvím odpovědí v dotazníku je UoZ „zařazen" do jedné z následujících skupin:
Bezproblémoví

Nevykazují žádný problém, jsou stabilně fyzicky připojeni, mají nadprůměrné dovednosti a zkušenosti.
Dočasný problém s fyzickým přístupem

Skórují všude nadprůměrně, vykazují problémy s fyzickým připojením.
Střední problém

Pohybují se okolo průměru skóre, spíše nižší zkušenosti s využíváním IT.
Vážný problém

1. Nízká digitální gramotnost
Podprůměrné dovednosti a nízká zkušenost, přitom nikoliv závažné problémy s připojením. Mají na koho případně delegovat IT úkoly.

2. Digitální vyloučení
Spojení problematického fyzického přístupu, nízkých zkušeností, vnímaného problému s IT při dosahování cílů. IT úkoly nelze delegovat na sociální prostředí.

Rozdělení do skupin vám umožní část vyhodnocení přiloženého dotazníku. Na základě přidělení skupiny navrhujte uchazeči o zaměstnání v danou chvíli dostupná řešení - dalšího vzdělávání, rekvalifikací nebo naopak pomoci uchazeči o podtrhnutí jeho digitálních dovedností při hledání nového zaměstnání. Důležité je, v případě uchazeče, uvědomění si svých limitů nebo naopak předností. Často se stává, že si lidé digitální své kompetence neuvědomují nebo je nepovažují za důležité.

Motivací pro uchazeče pak mohou být i konkrétní a lukrativní nabídky práce, které vyžadují digitální kompetence, avšak takové kompetence a dovednosti, které si lze prostřednictvím programů ÚP snadno doplnit. Více se dozvíte v dalším kroku.

# data[].attributes.attachment_link.title
Metodika identifikace osob digitálně vyloučených a digitálně negramotných

# data[].attributes.attachment_link.description
Metodika je určena komukoli, koho zajímají základy tématu digitálního vyloučení a jeho identifikace. Především má sloužit jako metodická pomůcka pro práci s konkrétními skupinami. Na základě analýzy české společnosti, zkušenosti expertů a hlavně během spolupráce s lidmi z terénu byly identifikovány tři skupiny, kterých se téma týká - uchazeči o zaměstnání, mládež a senioři.

# data[].attributes.attachment_caption
i60.cz: Senioři se moderních technologií nebojí

# data[].attributes.attachment_link.title
i60.cz: Senioři se moderních technologií nebojí, říká Tomáš Hubálek z organizace Moudrá sovička

# data[].attributes.attachment_link.description
Na i60.cz naleznete redakční a čtenářské články, fotografie, tipy na události, soutěže, zralé modelky, chat, kvíz, seznamku pro aktivní seniory

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Řetězové e-maily dostává devět z deseti seniorů

Praha, 24. září 2018 - Domněnku, že senioři příliš nepracují s digitálními médii, vyvrací aktuální průzkum organizace Elpida a Nadace O2. Z něho vyplývá, že více než 60 % seniorů, kteří mají přístup k internetu, navštěvuje internetové zpravodajství. Přes 90 % seniorů užívajících internet se také setkalo s takzvanými řetězovými e-maily, ačkoli jen jeden z pěti udává, že se sám podílí na jejich šíření. Průzkum také ukazuje, že pravdivost informací ze svých oblíbených zdrojů si neověřuje celých 40 % seniorů. V návaznosti na výsledky průzkumu připravila Elpida ve spolupráci s organizací Transitions a za podpory Nadace O2 cyklus besed Věřte nevěřte, na kterých spolu s klíčovými osobnostmi mediální scény otevírá palčivá témata týkající se médií. První setkání se uskuteční již zítra v pražském CAMPu.

„Přes 60 % seniorů pravidelně sleduje internetové servery, se zprávami prostřednictvím e-mailů a sociálních sítí se běžně setkává čtvrtina z nich. Četnost zdrojů informací klade větší nároky na kritický přístup k nim - umět pracovat se zdroji, vědět, komu které médium patří či jak třeba vzniká zpráva, může seniorům pomoci lépe se v médiích orientovat a být odolnější vůči různým výmyslům a konspiračním teoriím," říká Jiří Hrabě, ředitel Elpidy. Průzkum se proto zaměřil také na to, odkud senioři nejčastěji informace a zprávy dostávají, čemu věří nebo naopak kterým zdrojům nedůvěřují. „Čtyřicet procent seniorů v průzkumu přiznalo, že si téměř neověřují informace, které získávají ze svého nejoblíbenějšího zdroje. Vzhledem k přirozené tendenci respondentů k přikrášlování svých odpovědí se ve skutečnosti může jednat o více než polovinu. Prudký rozvoj digitálních médií tedy zastihl dnešní generaci 60+ nepřipravenou a snáze ohrozitelnou dezinformacemi a manipulacemi. Proto se v našem partnerství s Elpidou, které trvá přes deset let, nyní soustředíme na rozvoj digitální gramotnosti seniorů - podporujeme počítačovou akademii a naši O2 Guru v Centrech Elpida zajišťují pravidelnou bezplatnou poradnu. V rámci besed Věřte nevěřte, který nyní začíná, chceme na toto téma ještě více upozornit," doplňuje Anna Kačabová, ředitelka Nadace O2.

Téměř devadesát procent seniorů pravidelně sleduje televizní zpravodajství, ale jen třetina označuje televizi za zdroj informací, kterému nejvíce důvěřuje. Zároveň ale téměř každý třetí senior označuje televizi za hlavní zdroj falešných zpráv a dezinformací. Zprávám ČT a TV Prima věří více než polovina dotázaných, oproti tomu zpravodajství TV Nova a TV Barrandov považuje za spolehlivé jen asi 40 % z nich. Veřejnoprávní televize je za šiřitele falešných zpráv považována častěji než televize soukromé. Muži přitom veřejnoprávní média jako původce fake news označují téměř dvakrát častěji než ženy. Poměrně výrazný rozdíl se mezi respondenty ukazuje při ověřování informací. Zatímco vysokoškolsky vzdělaní senioři si zprávy u dalších zdrojů neověřují jen ve 25 %, u lidí s dokončenou základní školou nebo vyučením jde skoro o polovinu.

Cyklus besed na podporu mediální gramotnosti
Jako příklady takzvaných fake news označují senioři například kritiku českých politiků nebo zprávy o zdravotním stavu prezidenta. Zmiňují také témata jako úmrtí Karla Gotta nebo zákaz houbaření v Česku. Polovina seniorů přišla do styku s přeposílanými zprávami týkajících se migrace. Více než 35 % pak dostalo e-maily urážející české politiky a každý čtvrtý zprávy kritizující Evropskou unii.

Jen méně než deset procent dotázaných se domnívá, že se s žádnými falešnými zprávami nesetkali. I to je jedním z důvodů, proč organizace Elpida ve spolupráci s Transitions a za podpory Nadace O2 připravila cyklus besed Věřte nevěřte, na kterých spolu s klíčovými osobnostmi mediální scény otevírá palčivá témata týkající se médií. „Senioři si informace získané na internetu často neověřují a může pro ně být obtížnější se v nich vyznat. Nechceme jim radit, co je pravda a co ne, ale poskytnout návod, díky kterému snáze poznají podezřelou zprávu nebo zdroj informací," vysvětluje Jiří Hrabě, proč se organizace rozhodla navázat na své dlouhodobé projekty a zkušenosti z oblasti digitálního vzdělávání seniorů, díky kterým se na počítači naučilo pracovat více než 50 tisíc seniorů. Na metodologii mediálního vzdělávání seniorů spolupracuje Elpida s mediální neziskovou společností Transitions, která aktivně podporuje nezávislost médií: „Svou mnohaletou zkušenost s podporou kvalitní nezávislé žurnalistiky v různých koutech světa nyní zaměříme na podporu českých seniorů. Společně budeme na sérii vzdělávacích akcí v městech a obcích hledat způsoby, jak se v současném informačním šumu zorientovat," dodává Jaroslav Valůch, programový koordinátor ve společnosti Transitions.

Tři besedy se díky podpoře Nadace O2 a Americkému velvyslanectví v Praze uskuteční v Česku, další dvě na Slovensku, a to s cílem seniorům pomoci rozpoznávat důvěryhodné zprávy a čelit náporu reklamy a manipulací. Cyklus besed Věřte nevěřte startuje již v úterý 25. září v pražském Centru architektury a městského plánování CAMP. Hosty první besedy budou Robert Čásenský (Reportér magazín), Janek Rubeš (Seznam.cz), Apolena Rychlíková (A2larm) a Jaroslav Valůch (Transitions).

Podobným tématům se bude věnovat i nový celoroční cyklus seminářů Život v době informační, který v Centru Elpida, a následně v regionech napříč Českem, startuje v říjnu.
Termíny dalších debat
▱ 4. 10. v 19 hodin v Olomouci - Divadlo na cucky - Věřte nevěřte novinářům
▱ 6. 10. v 18 hodin v Bratislavě - Berlinka - Věřte nevěřte slovům (Jedna babka povedala)
▱ 13. 10. od 18 hodin v Košicích - Kino Úsmev - Věřte nevěřte slovům (Jedna babka povedala)
▱ 15. 11. od 18 hodin v Brně - Literární kavárna Academia - Věřte nevěřte internetu

----

Kontakt pro média
Lada Brůnová ~ lada.brunova@elpida.cz ~ +420 739 659 456

------

Elpida
Elpida pomáhá seniorům stát se samozřejmou, sebevědomou a respektovanou součástí naší společnosti. Realizuje dlouhodobé projekty na podporu aktivního života seniorů, provozuje vzdělávací a kulturní Centrum Elpida pro seniory z celé Prahy, Linku seniorů, založila značku Ponožky od babičky a vydává časopis VITAL. Elpida také pořádá Old's Cool festival, výstavy a workshopy.

# data[].attributes.attachment_link.title
Řetězové e-maily dostává devět z deseti seniorů

# data[].attributes.attachment_link.description
Řetězové e-maily dostává devět z deseti seniorů Praha, 24. září 2018 - Domněnku, že senioři příliš nepracují s digitálními médii, vyvrací aktuální průzkum organizace Elpida a Nadace O2. Z něho vyplývá, že více než 60 % seniorů, kteří mají přístup k internetu, navštěvuje internetové zpravodajství.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Co tam na mě vyskočí, to projedu," odpovídá v hloubkovém rozhovoru jeden z respondentů výzkumu STEM na otázku, podle čeho si vybírá, jaké zprávy pošle svým známým. Výzkumníci detaily o respondentech neuvádí, neboť jim zaručili anonymitu, což nakonec vyžaduje i etika výzkumů. I tak však částečný profil tohoto seniora odhaluje, jaká je jeho motivace dezinformace šířit.

Jedná se o staršího člověka, který již nepracuje, ale svou ekonomickou situaci považuje za spíše dobrou. Žije sám a i kvůli tomu postrádá sociální kontakty. Má dostatek volného času a snaží se najít cestu z osamělosti a náplň svého života. Tu částečně nachází v šíření zpráv svým známým, což mu umožňuje být s nimi v kontaktu.

Částečně je to i zábava a naplnění jeho volného času. Zprávy šíří, aby se cítil díky radám a informacím, které předává známým, užitečný. Nemá pocit - jako jiní šiřitelé -, že svými zprávami přináší pravdu, kterou jinak média zamlčují, a tím pomáhá ke zlepšení společnosti, nebo dokonce záchraně světa.

"Na rozdíl od autorů dezinformací se samotní šiřitelé domnívají, že svému okolí pomáhají - nedělají to se zlým úmyslem. Nelze odhadnout, kdo z lidí, kteří šíří dezinformace, vyprovokuje někoho ke kácení stromů před vlak nebo k pití chloru, ale spíše to budou úmyslní manipulátoři, často politici, kteří k šíření přistupují s vlastním cynickým zájmem. Šiřitele nechceme brát jen jako nebezpečí, ale pokusit se také o jejich pochopení," vysvětluje jeden z autorů výzkumu Nikola Hořejš.

Bez většího přemýšlení přeposílají

Právě na šiřitele dezinformací, ne na jejich autory, se výzkum zaměřil. A zdaleka je netvoří pouze lidé v pokročilém věku, naopak jde o velmi různorodou skupinu. Muž z úvodu článku je typickým představitelem pouze jedné ze šesti skupin (viz box níže), kterou výzkumníci pojmenovali jako "osamělejší senior". Ta zároveň spadá do velké skupiny takzvaných spontánních šiřitelů.

Tito lidé dezinformace přeposílají zejména z toho důvodu, že chtějí být užiteční nebo oblíbení ve svém okolí a nahrazují si tím upadající běžný sociální kontakt. V zásadě přeposílají to, co jim přepošle někdo jiný nebo co náhodně objeví na internetu, aniž by obsah zpráv nějak více zkoumali. Nemají žádný propracovaný světonázor. Důležité pro ně je, jestli je zpráva dostatečně šokující nebo zábavná, aby zaujala i ty, kterým ji posílají.

Právě tato skupina šiřitelů dezinformací je podle autorů výzkumu nejpočetnější. "Hrubým odhadem, podle toho, jak často diskutují on-line, je více těch, co o šířené informaci moc nepřemýšlí. Ale ti mají menší publikum. Konečný vliv tedy bude spíš ve prospěch expertních šiřitelů, kteří s obsahem tráví hodně času," říká Hořejš.

Typy šiřitelů dezinformací podle STEM
Spontánní typy

Osamělejší senior - Většinou přeposílá e-maily. Důležitý je pro něj sociální rozměr, tedy možnost být v kontaktu, částečně i zábava a naplnění volného času. Snaží se být užitečný (ve smyslu poskytnout rady ostatním) nebo pobavit ostatní.

Nezkušený junior - Je pro něj nejdůležitější být v kontaktu s vrstevníky. Příliš nestuduje to, co přeposílá. Ve sledování informací je velmi povrchní. Snadno se nechá ovlivnit.

Světák - Přeposílání informací chápe jako prodloužení vlivu, na který je nebo byl zvyklý z respektovaného zaměstnání. Je ve svém okolí názorový vůdce. Často je motivován tím, že má pocit, že se ztrácí jeho svět, kdy býval ještě vlivný.

Expertní typy

Všeználek - Chce ukázat, že má větší přehled než jeho okolí. Touží po uznání, že věcem rozumí lépe. V médiích a ve světe se tolik neorientuje, proto často šíří dezinformace. Není natolik přesvědčený o svém pravdě, nevěří tolik konspiračním teoriím jako badatel.

Zachránce světa - Je úzce zaměřený na jedno téma, často nepolitické, jako je zdraví či duševní oblast. Zdroje si neověřuje a hodnotí je pocitově. Stačí mu, že za danou informací stojí například lékař s titulem.

Badatel - Touží po uznání, že věcem rozumí lépe než jiní. Nejde mu o udržování sociálních kontaktů, ale o respekt. Věnuje tomu téměř veškerý svůj volný čas a úsilí. Sám si hledá informace v zahraničích zdrojích. Myslí si o sobě, že médiím rozumí. Má svou jasnou teorii o fungování světa.

Termínem "expertní šiřitelé" STEM označil druhou velkou skupinu, která se od těch spontánních významně odlišuje. Slovo expertní v názvu ale neznamená, že by za šíření dezinformací dostávali zaplaceno. I oni to dělají ve svém volném čase, ale myslí si o sobě, že médiím a společenskému dění rozumí.

Mediální gramotnost je u nich oproti první skupině skutečně výrazně vyšší. Jenže vyhledávají jen ty zdroje, které odpovídají jejich silně zakotvenému politickému názoru. Šíří pak především ty zprávy, které se týkají pro ně klíčových témat, což může být migrace, Evropská unie, gender, neziskové organizace nebo česká hrdost. Na rozdíl od spontánních šiřitelů informace aktivně vyhledávají, tvrdí, že si je ověřují, což mohou i díky dobré jazykové vybavenosti.

Do této skupiny expertních šiřitelů dezinformací patří typ, který autoři výzkumu nazvali badatelem. Ten čtení a šíření zpráv věnuje takřka veškerý svůj volný čas a úsilí, často některé dezinformace překládá do češtiny z cizích jazyků. "Nemám na přátele moc čas, protože se věnuji politice a šíření informací," řekl výzkumníkům STEM jeden z respondentů.

Na rozdíl od typů spontánních šiřitelů má svůj vlastní jasný názor na fungování světa, mezinárodní politiku nebo vojenské konflikty, přestože nemá vysoké formální vzdělání v humanitních vědách. V tomto ohledu je spíše samoukem, který se domnívá, že pomáhá otevřít oči jiným. Díky tomu, že jim přináší údajně ty pravdivé informace a odkrývá skutečné pozadí politického dění, má pocit, že je užitečný a zejména pak chytřejší než ostatní.

"Badatel", s nímž mluvili výzkumníci STEM, se šíření zpráv věnuje od listopadu 2013, kdy na Ukrajině začaly protesty proti politice tehdejšího prezidenta Viktora Janukovyče. "Začalo mne bavit sledovat zprávy, když vypukl Majdan, krize na Ukrajině. Potom to rozjela migrační krize a česká média nic, tak jsem začal sdílet první zprávy," vysvětlil své začátky výzkumníkům.

Šiřitelé dezinformací se objevili po migrační krizi

Pokud by se měl najít moment, odkdy se lidé napříč všemi skupinami šiřitelů začali věnovat šíření dezinformací, tak je to právě migrační krize. "Pro mnoho šiřitelů je migrace hlavní fackovací panák za to, že nevědí, kam jejich země směřuje, komu mají důvěřovat a co dělat s pocitem morálního úpadku. Paradoxně lidé, kteří podporují šíření nenávistného obsahu, chtějí více návrat morálky a slušnosti. A také mají pocit, že se současným světem nic nesvedou," vysvětluje Hořejš.

Najít společné znaky napříč všemi skupinami šiřitelů dezinformací není jednoduché. Autoři výzkumu upozorňují, že rozhodně nejde o jednolitou skupinu lidí. Většina z nich hodnotí svou ekonomickou situaci jako spíše dobrou.

Mnoho z nich se zároveň zajímá o politiku a chodí častěji k volbám. Nepodporují však pouze jednu stranu, jsou mezi nimi ti, kteří sympatizují s SPD, Trikolórou, ANO, v menší míře pak příznivci Pirátů, KSČM, lidovců či ČSSD. Více důvěřují vládě a prezidentovi, i když velká skupina z nich se například ke stávajícímu prezidentovi Miloši Zemanovi staví negativně.

Zároveň rozhodně neplatí, že dezinformace šíří jen lidé s nižším vzděláním. Naopak část z nich má vystudovanou vysokou školu. Podobně rozhodující roli nehraje ani věk. "Spojuje je extrémní podezřívavost, pocit, že pravdu nejde pořádně najít, zmatek v mezinárodním dění a potřeba přehledných příběhů. Informace vnímají přes silný filtr svého názoru a je jim dost jedno, odkud se berou," hledá Hořejš společné znaky lidí ze všech skupin šiřitelů dezinformací.

Kvůli tomu, že šiřitelé dezinformací jsou různorodá skupina lidí, není podle výzkumníků snadné najít jednoduchý nástroj, který by zmírnil dopady dezinformací. "Z praxe víme, že pomáhá, když se osobně setkáte s novináři a pochopíte jejich práci nebo v klidu diskutujete se zajímavými lidmi. Naopak překvapivě moc nepomáhá již tak paranoidní občany jen vystrašit nebo jim říci, koukejte se na více zdrojů. Protože často například porovnávají zdroje, které vychází ze stejné agenturní zprávy nebo stejné dezinformace," vysvětluje Hořejš.

Eurokomisařka Jourová: Děsí mě, že lehce věříme manipulativním lžím

# data[].attributes.attachment_link.title
Osamělý senior i zachránce světa. Výzkum STEM zjistil, kdo v Česku šíří dezinformace | Aktuálně.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
"Co tam na mě vyskočí, to projedu," odpovídá v hloubkovém rozhovoru jeden z respondentů výzkumu STEM na otázku, podle čeho si vybírá, jaké zprávy pošle svým známým. Výzkumníci detaily o respondentech neuvádí, neboť jim zaručili anonymitu, což nakonec vyžaduje i etika výzkumů. I tak však částečný profil tohoto seniora odhaluje, jaká je jeho motivace dezinformace šířit.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
ČT24 - Nejdůvěryhodnější zpravodajský web v ČR - Česká televize

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jedním z pilířů takzvaného akčního plánu proti dezinformacím je podle Jourové systém včasného varování před útoky. Druhým pilířem je zvýšená spolupráce členských států Evropské unie s digitálními firmami, aby bylo jasné, kdo za sdělením stojí a kdo to platí. Podle Jourové mohou organizované dezinformační vlny pocházet ze zahraničí, konkrétně z Ruska, ale také zevnitř členských zemí EU.

„Musíme se připravit, abychom nebyli lacinými oběťmi propagandy a bezpečnostních hrozeb. Popsali jsme jednak možné hrozby zvenčí, kde jsme jako jediný zdroj jmenovali Ruskou federaci, kde už ten výskyt byl zmapován a je poměrně intenzivní. A také připouštíme, že dezinformační vlny mohou být vytvářeny uvnitř Unie na základě ekonomických, politických nebo mocenských zájmů," říká Jourová.

Studie společnosti Alto Analytics upozorňuje, že většinu dezinformačního obsahu na sociálních sítích píšou podporovatelé okrajových nebo populistických uskupení. Podle Jourové je šíření zpráv na sociálních sítích levné a snadno dostupné.

„Je tu najednou obrovský prostor, který se otevírá pro tyto okrajové síly. Pokud proti tomu nebudeme efektivně bojovat, tak se okrajové síly postupně stanou těmi, které nás budou ovládat. A myslím si, že by nás neměli ovládat ti, kteří založili svou moc na základě lží," varuje Jourová.

V boji proti dezinformacím podle ní musí spolupracovat digitální firmy, členské státy i veřejnost. „Musíme spojit síly. Nestačí, aby to dělaly jenom členské státy, ale je potřeba, aby se zapojila širší veřejnost a aby přispívala se svými informacemi a vyvracela lži, které se nám množí na internetu," říká eurokomisařka.

Zapojení univerzit

Lépe informovat o dění v Evropě si klade za cíl nový projekt EUforka, který spustila Univerzita Palackého v Olomouci. Zapojily se do něj už dvě desítky českých škol. Základem myšlenky je využití komunikačních sítí univerzit k šíření objektivních informací z oficiálních zdrojů.

Prorektor pro vnější vztahy Univerzity Palackého Petr Bilík, který byl také hostem Událostí, komentářů, upozorňuje, že mladí lidé jsou často pod vlivem katastrofických scénářů, které ale neodpovídají realitě.

„Byli bychom velmi rádi, kdyby se o Evropě, nikoliv jenom Evropské unii, ale o Evropě a naší zahraniční politice referovalo nezprostředkovaně nebo co nejméně zprostředkovaně za pomoci původních zdrojů. To znamená zdrojů našeho ministerstva zahraničí, naší vlády, našeho zastoupení v Bruselu a jiných institucí, které máme k dispozici," říká Bilík. Další rady, jak zvýšit bezpečnost na internetu, nabízí projekt E-bezpečí.

Digitální šmejdi

Podle Jourové je ale třeba pracovat nejen se studenty, ale také se starší generací, která čelí dezinformacím především skrze řetězové e-maily. „Je to smutný příběh, jak máme v Česku vyplašené seniory. Zastavují mě na ulicích, když jsem v České republice, a ptají se opravdu se strachem v očích, co s námi bude," vypráví eurokomisařka.

„Naši starší spoluobčané tomu velmi podléhají. Jsou oběťmi toho, čemu já říkám digitální šmejdi. Všichni bychom se měli snažit pomoci jim vyhodnocovat, co je reálná hrozba, co je pravda a co je lež. A vysvětlit jim, že každá zpráva, kterou si přečtou a která jim zvedne krevní tlak a adrenalin, může být právě zprávou zavádějící, která má účel je vyplašit, zhysterizovat a dostat do paniky," varuje Jourová.

O fake news se znovu mluví hlavně s blížícími se evropskými volbami. Praktické dopady falešných zpráv ale v minulých dnech řešilo Řecko. Stovky migrantů se střetly s policií při pokusu proniknout dál do Evropy. Jejich několikadenní pokusy spustily nepravdivé zprávy o tom, že úřady zvažují otevření hranice se Severní Makedonií.

# data[].attributes.attachment_link.title
Senioři jsou oběti digitálních šmejdů, proti fake news budeme bojovat, říká Jourová

# data[].attributes.attachment_link.description
Před volbami do Evropského parlamentu hrozí na internetu dezinformační kampaně, varuje eurokomisařka Věra Jourová (ANO). Evropská unie proto zavádí opatření, jež mají „fake news" zjišťovat, varovat před nimi a také se jim bránit. V ohrožení jsou jak studenti, tak senioři, kteří se stávají obětí „digitálních šmejdů", uvedla Jourová pro Události, komentáře.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
ČT24 - Nejdůvěryhodnější zpravodajský web v ČR - Česká televize

# data[].attributes.attachment_link.title
Učí seniory „mediální obezřetnosti“. Zranitelní jsou hlavně ti, kteří žijí sami, říká šéf fondu Lepší senior

# data[].attributes.attachment_link.description
Ověřovat informace, důvěryhodnost zdrojů a nevěřit tomu, kdo už jednou lhal. Tak shrnuje programový ředitel Nadačního fondu Lepší senior Zdeněk Svoboda zásady, které učí seniory. Ti jsou náchylní věřit dezinformacím i proto, že žijí sami a o své problémy se nemají s kým podělit, řekl Svoboda v pořad…