# data[].attributes.body
No podem sortir del llenguatge tot es pura interpretació. Interpretem amb el llenguatge la realitat

En aquest influeix la posició històrica i els prejudicis (idees que ens han donat). Depenent de la posició històrica els prejudicis seran d'una manera o un altre; No podem sortir d'aquests dos aspectes per coneixer el món

# data[].attributes.body
Gràcies al llenguatge es dona sentit a les coses nosaltres ens posem d'acord en que la realitat està marcada per el llenguatge.

Sense el llenguatge no hi haurien discursos ni arguments i la nostra realitat està marcada per aquests

# data[].attributes.body
La realitat no la podem conèixer mai
Les impressions venen del mon exterior.
Els espais i el temps no existeixen en la natura
Allò que fa el coneixement es la unió de el coneixement i la raó. Els humans tenim una estructura per entendre les coses, les lleis de la Physis (per exemple) no es la veritat absoluta son les lleis de la Physis explicades i vistes a partir de les estructures humanes. Som nosaltres que veiem de la nostra manera però això no vol dir que la realitat sigui com nosaltres veiem

# data[].attributes.body
L'Empirisme afirma tant la prioritat temporal del coneixement sensible (el coneixement comença amb l'experiència) com la seva prioritat epistemològica o lògica (el coneixement requereix l'experiència com a justificació).

# data[].attributes.body
Creu que el que podem conèixer necessita un mètode que ens afirmi que es veritat i que no.

El mètode dels descarts: Consistia a dubtar de tot allò que es donava per cert.

El dubte cartesià té 3 característiques: és metòdic, és a dir, és el mètode o camí per arribar a la veritat; és universal, ja que s'aplica a tot allò conegut, i és hiperbòlica, perquè es porta a l'extrem i es dubta de tot.

Només podem conèixer el que està a les nostres pensaments i idees

# data[].attributes.body
Per Aristòtil Tot, té una determinada realitat i una determinada capacitat o possibilitat de ser alguna altra cosa o poder realitzar quelcom: Una llavor es matèria i pot convertir-se en arbre que es forma; però cap humà pot esperar que li surtin ales ni ser un arbre.

Aixo es per que la forma està feta d'una mateixa matèria: Una taula de fusta es una taula(Forma) però també es fusta (Matèria).

Per Aristòtil la inducció es un procediment intel·lectual, en el qual porta les formes particulars, com per exemple un ascensor a l'universal: A partir de veure una forma particular sabràs identificar aquesta forma universalment.

# data[].attributes.body
Plató diu que, si en lloc de pensar en el mon que capten els nostres sentits pensem en allò que no s'altera (el nombre o figures geomètriques). Tot el que existeix en el món físic és una representació d'una altra realitat diferent, la del món de les idees que només podem captar per la raó. Res al món sensible és permanent, sinó que sempre està sotmès al canvi continu. En canvi, les idees universals són immutables, eternes, imperibles. Un és el món que capten els nostres sentits i l'altre el que ens pot oferir la nostra raó.