# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмила Письменна

# data[].attributes.attachment_link.title
Модернізм: у пошуках гармонії та краси

# data[].attributes.headline
Напишіть речі яких героїв у даному списку

# data[].attributes.subject
Напишіть речі яких героїв у даному списку

# data[].attributes.body
1. Черевички, що їх носить цариця( 1, 2 літера)
2.Буквар, який 4 роки закопували в землю ( 3,4 літера)
3. Лук, стріли, зелений каптур(
4. Корзина з пиріжками і горнятком масла ( 4, 7 літера)
5. Троянда, баобаби, три вулкани ( 3,8, 9 літери)
6. Шматок картини " Джоконда"
7. Кришталевий черевичок героїня російською мовою ( 1 літера)
8. Щит з написом " Вирваний з корінням"
Запишіть відповіді на листку, складіть із літер підказку, де шукати наступний етап гри. Відповіді зберігайте до кінця гри

# data[].attributes.headline
14.05. Тема.Урок позакласного читання. Кінороман Майкл Морпурго " Бойовий кінь"

# data[].attributes.subject
14.05. Тема.Урок позакласного читання. Кінороман Майкл Морпурго " Бойовий кінь"

# data[].attributes.body
Перегляньте кінороман " Бойовий кінь" Стівена Спілберга, знятий за твором Майкла Морпурґо

# data[].attributes.headline
14.05. Тема. Сімейні цінності у творі Б.Космовської " Буба".

# data[].attributes.subject
14.05. Тема. Сімейні цінності у творі Б.Космовської " Буба".

# data[].attributes.body
Перегляньте експрес-урок, а потім виконайте тести

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дзядевич Людмила Вікторівна

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес-урок із зарубіжної літератури у 8 класі за романом Барбари Космовської "БУБА".

# data[].attributes.headline
Якщо ви вже прочитал

# data[].attributes.body
Якщо ви вже прочитали роман " Буба", то виконайте тестування

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
14.05 Тема." Конрад, або Дитина з бляшанки"

# data[].attributes.subject
14.05 Тема." Конрад, або Дитина з бляшанки"

# data[].attributes.body
Виконайте тести, якщо ви прочитали твір.
Д/з повторити вивчені твори, підготуватися до контрольної роботи

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
Для тих, хто не встиг прочитати

# data[].attributes.subject
Для тих, хто не встиг прочитати

# data[].attributes.attachment_link.title
Конрад, або Дитина з бляшанки. Крістіне Нестлінгер. Скорочено.

# data[].attributes.headline
Читайте кращі книжки світу!

# data[].attributes.subject
Читайте кращі книжки світу!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Крістіна Нестлінгер

Конрад, або Дитина з бляшанки

Пані Берті Бартолотті сиділа в кріслі-гойдалці й снідала. Вона випила чотири чашки кави, з'їла три булочки з маслом і медом, двоє некруто зварених яєць, скибку чорного хліба з шинкою і сиром та скибку білого хліба з паштетом із гусячої печінки. Снідаючи, вона гойдалася, - бо крісло-гойдалка на те й зроблене, щоб у ньому гойдалися, - тому на її халаті з'явилися руді плями від кави й жовті від яєць. Крім того, їй за викот нападало повно крихт із булочок і хліба.

Пані Бартолотті підвелася й доти стрибала по кімнаті на одній нозі, доки всі крихти повитрушувалися з-під халата на підлогу. Тоді вона облизала липкі від меду пальці й сказала сама до себе:

- Ану, дитино моя, вмийся, перевдягнися і швидше берись до роботи!

Пані Бартолотті завжди казала "дитино моя", коли розмовляла сама з собою. Свого часу, як вона справді була ще дитиною, до неї так завжди зверталася мати:

"Ану, дитино моя, зроби уроки! Ану, дитино моя, витри посуд! Ану, дитино моя, замовкни!"

А потім, як пані Бартолотті вже не була дитиною, її чоловік, пан Бартолотті, теж звертався так до неї:

"Ану, дитино моя, звари обід! Ану, дитино моя, приший мені ґудзика до штанів! Ану, дитино моя, підмети в хаті!"

Пані Бартолотті звикла виконувати доручення й накази тільки після того, як почує "дитино моя". Але мати давно померла, а пан Бартолотті давно пішов від неї - чому пішов, нас не стосується, це її приватна справа. В кожному разі, в пані Бартолотті, крім неї самої, не було нікого, хто б міг сказати їй "дитино моя".

Пані Бартолотті пішла до ванної кімнати, їй кортіло зробити собі приємну гарячу купіль. Та, на жаль, у ванні плавали золоті рибинки. Їх було одинадцять - сім малих і чотири великі. Вона вчора витягла їх з акваріума й перенесла до ванни, бо вважала, що рибі треба змінити воду. Пані Бартолотті міркувала так: кожна людина має відпустку й кудись їде, тільки бідолашні золоті рибинки цілий рік плавають кружка у своїй круглій скляній посудині.

Пані Бартолотті вирішила вдовольнитися приємним теплим душем: у ванній кімнаті була ще й окрема душова кабіна. Та, на жаль, у кабіні заплішило розсувні двері. Власне, не заплішило, але вони не відчинялися, бо пані Бартолотті чотири рази протягла від кабіни до вікна й назад мотузку і повісила на неї сушитися джинси та бавовняний пуловер. В умивальнику також мокли джинси й другий бавовняний пуловер, які ще треба було випрати.

- То зроби собі хімчистку, дитино моя, - мовила пані Бартолотті до свого відбитку в дзеркалі й витягла з шафки жмутик вати й чималу пляшку.

Змочивши вату рожевою рідиною з пляшки, вона заходилася ретельно витирати обличчя. Вата стала строката - рожева від нарум'янених щік, червона від губної помади, чорна від туші для вій, брунатна від олівця для брів, зелена від тіней на повіках і синя від рисочок над віями.

- Гарний же в тебе вигляд! - мовила вона до жмутика вати й кинула його біля самого відра на сміття під умивальником.

Потім дістала з шафки кілька тюбиків, кілька пляшечок та кілька олівців і знов нафарбувала своє обличчя в рожевий, червоний, чорний, брунатний, зелений і синій кольори. Підтемнюючи вії, пані Бартолотті помітила, що пляшечка з тушшю майже порожня. Тому вона написала губною помадою на викладеній білими кахлями стіні:

"КУПИТИ ТУШІ!!!"

Тоді взяла мачулу і стерла з кахлів напис: "КУПИТИ ТУАЛЕТНОГО ПАПЕРУ", теж зроблений губною помадою, бо паперу вона вчора вже придбала.

Наостанці пані Бартолотті ще глянула в дзеркало над умивальником, хотіла побачити, яка вона тепер на вигляд, молода чи стара. Бо в неї були молоді й старі дні. Сьогодні їй випав молодий день, вона була задоволена своїм обличчям.

- Молодшою і не треба бути, а кращою і не можна, - схвально промурмотіла вона сама до себе.

Всі її зморшки навколо уст і навколо очей сховалися під шаром пудри.

Скільки їй було років, пані Бартолотті нікому не казала, тому ніхто й не знав цього. І тому вона була різного віку.

Її сусідка, старезна пані Маєр, коли заходила мова про пані Бартолотті, казала: "Молода пані Бартолотті". Онук старезної пані Маєр, малий Міхі, казав: "Стара пані Бартолотті". А пан Егон, який продавав у аптеці порошки, свічки та масті й на лобі в якого від читання безлічі рецептів пролягли дві гіркі зморшки, казав: "Берті Бартолотті - жінка в розповні сил!"

Пан Егон і сам був чоловік у розповні сил. Він мав п'ятдесят п'ять років. І двічі на тиждень приятелював із пані Бартолотті.

Раз на тиждень він приходив у гості до неї, а раз на тиждень вона йшла в гості до нього. Вони разом вирушали в кіно чи до театру, потім ішли кудись вечеряти, далі йшли кудись випити вина, а наостанці - випити кави. Двічі на тиждень пан Егон називав пані Бартолотті "Берточкою", а вона його "Егончиком". Та як вони в інші дні зустрічалися на вулиці або як пані Бартолотті приходила до аптеки по краплі від кашлю, то казала йому "пане магістре", а він їй - "шановна пані". В інші дні вони не заходили в розмову.

Приятелювали вони лише у вівторок і в суботу.

Надивившись на себе в дзеркалі, пані Бартолотті нарешті вернулася до кімнати. Вона знов сіла в крісло-гойдалку, запалила сигару й почала зважувати, що їй далі робити: чи взятися до праці, чи йти по закупи, чи, може, краще лягти ще раз у ліжко. Саме тієї миті, коли вона вирішила лягти в ліжко, в сінях почувся дзвоник. Дуже гучний і дуже довгий. Пані Бартолотті злякано здригнулася. Так дзвонили тільки листоноші, носії телеграм і пожежники.

Пані Бартолотті поклала сигару на блюдечко з квітчастим візерунком і пішла відчиняти двері. Вона сподівалася, що той, хто так гучно й довго дзвонив, виявиться носієм грошових переказів. Пані Бартолотті завжди чекала носія грошових переказів. Часом той справді приходив до неї і приносив гроші. Тисячу шилінгів, або дві тисячі, або навіть п'ять тисяч шилінгів. Залежно від того, який завбільшки був килим, що його пані Бартолотті продала.

Тоді на грошовому переказі стояло:

"ФІРМА БАРТОЛОТТІ Й КОМПАНІЯ

РУЧНЕ ТКАННЯ І РУЧНЕ ПЛЕТІННЯ"

"Фірма Бартолотті й компанія" - це й була пані Бартолотті. "Компанію" вона вигадала, щоб її візитка була показніша й солідніша.

Пані Бартолотті ткала найкращі і найбарвистіші в місті килими. Торговці килимами й торговці меблями, що продавали її вироби, завжди казали покупцям:

- Пані Бартолотті - митець. Справжній митець! Її килими - мистецькі твори. Тому вони такі дорогі!

Торговці килимами й торговці меблями правили за них утричі більше грошей, ніж самі платили пані Бартолотті, тому килими й були такі дорогі.

Той, хто так гучно й довго дзвонив, стоячи за дверима, не був носієм грошових переказів. Виявилося, що то носій посилок. Відсапуючись, витираючи піт з лоба, він показав на великий, обгорнений білим папером пакунок і мовив:

- Важкенний, хай йому біс. Кілограмів двадцять, не менше!

Потім носій посилок затяг пакунок через передпокій до кухні, пані Бартолотті розписалася на квитанції й дала йому п'ять шилінгів на чай. Носій посилок сказав:

- До побачення.

- До побачення, - відповіла пані Бартолотті й провела його до сінешніх дверей.

Тоді принесла з кімнати сигару, сіла на ослінчик перед великим білим пакунком, занурила пальці з блакитними полакованими нігтями в пофарбоване у білявий колір волосся, провела ними по шорстких пасмах і задумалася.

"Це не вовна, - міркувала вона. - Де там! Вона не така важка. Такий пакунок вовни важив би щонайбільше п'ять або шість кілограмів".

Пані Бартолотті підвелася, обійшла пакунок, шукаючи адреси відправника. Але не знайшла. Не знайшла вона її й тоді, коли, натужившись, перевернула пакунок, щоб поглянути на нього знизу.

- Дитино моя, - суворо мовила пані Бартолотті сама до себе, - дитино моя, перевір своє сумління!

Справа в тому, що пані Бартолотті мала коника: страшенно любила різні купони, бланки замовлень, безкоштовні й дешеві пропозиції. Коли їй траплявся на очі в газеті, в книжці або в журналі такий купон чи бланк, вона відрізала або відривала його, заповнювала й посилала замовлення. Тієї хвилини її так захоплював сам бланк чи купон, що вона не думала, чи потрібна їй замовлювана річ. Через цю свою любов до замовлень пані Бартолотті вже придбала повно всіляких дивовиж: енциклопедію тварин у сімнадцяти томах, набір сірих нитяних чоловічих шкарпеток, пластмасовий сервіз на двадцять чотири особи, передплату на газету рибництва й газету нудистів. Крім того, ще турецький млинок на каву (не такий, щоб молоти каву, а нічний світильник у формі млинка), десять пар завеликих штанців із ангорської вовни і дев'ять буддистських молитовних барабанчиків. Але, безперечно, найдивовижнішим із того, що пані Бартолотті замовила й отримала, виявився килим. Коли носій посилок привіз їй той безбожно дорогий, огидний квітчастий килим, пані Бартолотті аж заплакала, сердита на себе за свого коника, й заприсяглася собі, що більше ніколи нічого не замовлятиме. Але, як буває в людей, що мають справжнього коника, другого дня вона знов заповнила бланк:

"І цим замовляю з довозом додому за рахунок фірми 144 (літерами: СТО СОРОК ЧОТИРИ) посріблені чайні ложечки"

Пані Бартолотті перевірила своє сумління. Воно було майже чисте. Крім замовлення на безкоштовний пакунок зірчастої локшини і пробну баночку нового різновиду пюре, вона згадала тільки дешевий набір хромованих кнопок разом із щипчиками й пробивачем. Але той набір не міг важити двадцять кілограмів. Та й безкоштовні проби, як їй було відомо, важили щонайбільше сто грамів.

"Мабуть, це пакунок від мого любого дядька Алоїза, - подумала пані Бартолотті. - Мабуть, він прислав мені щось на день народження. Він, сердешний, не посилав мені подарунка вже тридцять років. І якщо тепер хоче надолужити прогаяне, то може й набратися разом двадцять кілограмів".

Пані Бартолотті взяла ножиці й перерізала шнурок. Потім зірвала з пакунка білу паперову обгортку й відкрила картонну коробку. Під накривкою вона побачила блакитну деревну вовну, а на ній блакитний конверт. На конверті було написано:

"Пані Берті Бартолотті"

Напис був рівний, акуратний, надрукований на електричній машинці зі свіжою кольоровою стрічкою. Любий дядько Алоїз не мав друкарської машинки.

# data[].attributes.attachment_link.title
Конрад, або Дитина з бляшанки - Крістіне Нестлінгер, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Крістіна Нестлінгер Конрад, або Дитина з бляшанки Пані Берті Бартолотті сиділа в кріслі-гойдалці й снідала. Вона випила чотири чашки кави, з'їла три булочки з маслом і медом, двоє некруто зварених яєць, скибку чорного хліба з шинкою і сиром та скибку білого хліба з паштетом із гусячої печінки.

# data[].attributes.headline
13.05. Тема. Яскраві сюжетні повороти роману     " Мандрівний замок Хаула" 

# data[].attributes.subject
13.05. Тема. Яскраві сюжетні повороти роману     " Мандрівний замок Хаула" 

# data[].attributes.body
Продовжуємо читати роман. Створюємо сюжетний ланцюжок.

# data[].attributes.headline
13.05.Тема.Урок позакласного читання. Яґело " Шоколад з чилі"         

# data[].attributes.subject
13.05.Тема.Урок позакласного читання. Яґело " Шоколад з чилі"         

# data[].attributes.body
Читайте продовження роману " Кава з кардамоном" роман           " Шоколад з чилі"

# data[].attributes.attachment_link.title
Йоанна Яґелло "Шоколад із чилі" / #Урбіно / огляд #34

# data[].attributes.headline
12.05.Тема.Контрольний твір.

# data[].attributes.subject
12.05.Тема.Контрольний твір.

# data[].attributes.body
1)"Чи варто боротися до останнього?" ( за повістю Е. Гемінґвея " Старий і море")
2)Чи потрібні людям янголи? ( за оповіданням Г. Маркеса " Стариган із крилами")
3)Книга як символ збереження духовності у романі Маркуса Зузака " Крадійка книжок"
Виберіть одну з тем, складіть план, за яким будете писати твір, підберіть влучні цитати з твору, вислови відомих людей.
Прошу вас написати свої думки, не списувати!
Бажаю успіху!

# data[].attributes.headline
12.05. Тема. Контрольна робота " Література ХХ-ХХІ ст."

# data[].attributes.subject
12.05. Тема. Контрольна робота " Література ХХ-ХХІ ст."

# data[].attributes.body
Бажаю успіху!

# data[].attributes.headline
Читайте роман " Мандрівний замок Хаула"

# data[].attributes.subject
Читайте роман " Мандрівний замок Хаула"

# data[].attributes.body
Це цікаво!

# data[].attributes.headline
11.05. Діана Вінн Джонс         " Мандрівний замок Хаула"

# data[].attributes.subject
11.05. Діана Вінн Джонс         " Мандрівний замок Хаула"

# data[].attributes.body
Сьогодні ми розпочинаємо вивчати роман англійської письменниці Діани Вінн Джонс, тому маємо дізнатися дещо і про неї, опрацюй матеріал підручника с.255

# data[].attributes.attachment_link.title
«Мандрівний замок» -  офіційний трейлер (український)

# data[].attributes.headline
Читай найкращі книжки світу! " Комета прилітає"

# data[].attributes.subject
Читай найкращі книжки світу! " Комета прилітає"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Туве ЯНСОН

КОМЕТА ПРИЛІТАЄ

Повість

Тoгo ж ранку, коли Тато Мумі-троля завершив спорудження містка через річку, крихітне звірятко Чмих зробило відкриття. Чмих знайшов цілком нову незнану стежину. Вона в'юнко вповзала до лісу у його найтемнішу гущавину. Чмих стояв і довго дивився їй услід.

"Треба розповісти про це Мумі-тролеві, - подумав він. - Разом розвідаємо новий шлях, бо на власний страх і ризик я цього робити не буду".

Він склав дві гілочки навхрест, щоб залишити мітку, і щодуху погнав додому. Долина, в якій вони мешкали, була дуже гарною. Її населяли щасливі маленькі істоти та великі зелені дерева. Левадами протікала Річка, робила закрут навколо блакитного будиночка Мумі-тролів і бігла собі далі, в інші долини, де також мешкали маленькі істоти, дивуючись, звідкіля це вона береться.

"Дивна річ - дороги та річки, - міркував собі Чмих, - дивишся їм услід - і відразу страшенно кортить опинитися деінде, піти за ними, аби побачити, де вони закінчуються..."

Мумі-троль саме прилаштовував гойданку, коли Чмих повернувся додому.

- Привіт! - гукнув Чмих. - Я знайшов цілком незнану стежину. Вона видається небезпечною.

- Наскільки небезпечною? - поцікавився Мумі-троль.

- Я б сказав, жахливо небезпечною, - поважно відказав Чмих.

- Що ж, беремо зі собою канапки, - вирішив Мумі-троль. - І морс.

Він підійшов до вікна кухні:

- Послухай, мамо. Ми сьогодні не обідатимемо вдома.

- Он як! Чудово.

Вона спакувала перекуску до кошика, що стояв біля кухонного столу. Потім зачерпнула з однієї бляшанки жменьку карамельок, а з іншої досягла два яблука, ще доклала в кошик чотири маленькі учорашні ковбаски та пляшку домашнього морсу, який завжди стояв наготові на полиці над плитою.

- Супер! - зрадів Мумі-троль. - Бувай, мамо. Не знаю, коли повернемося.

- Бувайте! - відповіла мама.

Мумі-троль та Чмих проминули сад, попростували угору левадами, де закінчувалася Долина і починалося узлісся темного пралісу, в якому вони ще ніколи не бували. Там поставили кошика на землю й озирнулися на Долину. Хатинка Мумі-тролів видавалася звідси цяточкою, а річка - вузькою зеленою стрічкою. Гойданки зовсім не було видно.

- Так далеко від мами ти ще ніколи не відходив, - зауважив Чмих. - Лише я тут бував, до того ж, зовсім сам. Зараз побачиш мій новий шлях, я його віднайшов!

Він понишпорив довкола, понюшкував повітря, почмихав носом, задерши догори мордочку, визначив точку сонцестояння, пороззирався на всі боки, аж врешті скрикнув:

- Ось! Знайшов! То як? Що скажеш? Бачиш, яка небезпечна дорога! Ти йди попереду!

Мумі-троль дуже сторожко увійшов до зеленої гущавини. Навколо німувала тиша.

- Дивися на всі боки, чи не чигає десь небезпека, - прошепотів Чмих.

- Я не можу одночасно роззиратися на всі боки, - запротестував Мумі-троль. - Ти пильнуй ззаду - мені важко буде ще й тил прикривати.

- О, ні-ні, тільки не ззаду, - злякано зажебонів Чмих. - Ворог позаду набагато страшніший, ніж той, що виходить назустріч. Це вже ти бери на свою відповідальність!

- То йди ти попереду!

- Я й попереду йти не хочу! - упирався Чмих. - Може, підемо пліч-о-пліч?

Отак, ступаючи удвох, заходили вони все далі й далі у хащі. Ліс ставав чимраз зеленішим і темнішим, стежка в'юнилася то вгору, то вниз, ставала все вужчою, аж доки зовсім зникла - лише мох та папороть.

- Стежка мусить кудись вести, - мовив Мумі-троль. - Щось тут не так. Вона не може отак просто собі урватися.

Він ступив кілька кроків у мох.

- А якщо ми ніколи не знайдемо дороги додому?

- Помовч! - цитьнув на нього Мумі-троль. - Чуєш?

Десь здалеку з-за дерев до них долинав слабкий шелест. Мумі-троль ступив ще кілька кроків, задер носа і принюхався. Вітер приніс вологу і приємні пахощі.

- Це море! - вигукнув Мумі-троль і щодуху побіг через ліс, бо понад усе на світі любив купатися.

- Зачекай! - заволав Чмих. - Не покидай мене самого!

Та Мумі-троль спинився лише тоді, коли перед ним постало море. Він сів на пісок і захоплено задивився, як на берег одна по одній накочуються хвилі з білими баранцями на гребенях.

Невдовзі з лісу вибіг Чмих і гепнувся на пісок поряд.

- Ти втік від мене! Покинув мене напризволяще!

- Я страшенно зрадів! - виправдовувався Мумі-троль. - Я знав, що у нас є Долина, річка і гори, але навіть не здогадувався про море. Глянь, які хвилі!

- Холодні і непривітні! - буркнув Чмих. - Стрибнеш у воду й намокнеш, гойдатимешся - знудить.

- Тобі не подобається пірнати? - здивувався Мумі-троль. - Умієш пірнати з розплющеними очима?

- Умію, але не хочу, - вперся на своєму Чмих.

Мумі-троль підвівся з піску і рушив до води.

- Не забувай, що сам несеш за себе відповідальність! - гукнув йому навздогін Чмих. - Не знати, хто тобі в глибіні трапиться!

Мумі-троль не вагаючись пірнув у велику пронизану сонячними променями хвилю. Спершу перед його очима миготіли лише зелені бульбашки світла, а потім він побачив ліс водоростей, що вигойдувалися на піщаному дні. Пісок був ніби гарно причесаний, прикрашений мушлями, рожевими всередині і білими зовні. Далі, перед чорною дірою, дно якої губилося у безодні, вода ставала темнішою. Мумі-троль повернув назад, плигнув на гребінь хвилі, і вона винесла його на прибережну рінь.

Над морем сидів Чмих і волав про допомогу.

- Я вже думав, що ти потонув! - закричав Чмих. - Або що тебе зжерла акула! Що б я робив без тебе?

- Не мели дурниць! - урвав його Мумі-троль. - Море - моя стихія. Доки я плавав у морських глибинах, в мене з'явилася чудова думка, але це - таємниця.

- Яка завелика? - запалився Чмих. - "Хай земля западеться піді мною" - така?

Мумі-троль кивнув головою.

- Хай земля западеться піді мною, - забубонів Чмих. - Нехай грифи рознесуть по світу мої білі кості, ніколи не бачити мені морозива, якщо зраджу таємницю таємниць! То що?

- Я стану шукачем перлів! - урочисто проголосив Мумі-троль. - І ховатиму свої перли у скрині. Усі білі камінці - перлини. Ті, що дуже білі і дуже круглі.

- Я також хочу бути шукачем перлів! - підхопив ідею Чмих. - Збиратиму на березі. Он скільки їх тут, білих і круглих.

- Ти не розумієш, - терпляче пояснював Мумі-троль. - Камінці лише тоді стають перлами, коли вони під водою. Бувай тим часом! - і він знову пірнув у хвилю.

- То ким же я тоді стану?! - гукнув Чмих услід.

- Шукачем скрині для добувача перлів, чим зле? - відповів Мумі-троль, зникаючи у морі.

Чмих поволі побрів уздовж берега.

- Він завжди обирає собі цікавіше, - насуплено бурмотів Чмих. - А все тому, що я такий маленький.

Час від часу Чмих роззирався у пошуку скрині, але скринь ніде не було. Лише водорості та кілька уламків дощок. Пустельний берег простягався далеко і впирався у високу, вмиту пінистим прибоєм скелю, яка стрімко обривалася в море.

"Мені стає нудно, - подумав собі Чмих. - Не хочу бути маленьким і не мати товариша для забави..."

Саме тієї миті Чмих помітив кошеня, яке собі гуляло на самому вершечку скелі. Воно було чорно-біло-плямисте і мало дуже тоненького хвостика, який стримів догори.

Чмих так зрадів, що йому з утіхи мало серце не вискочило з грудей.

- Котику! - загукав Чмих. - Маленький Кицику-Мицику, ходи сюди, познайомимося! Мені так самотньо!

Кошеня глипнуло на нього з-поза плеча жовтими очицями і потупцяло далі. Чмих подерся услід за ним. Він спинався угору прямовисною скелею, раз у раз гукаючи кошеня, а коли урешті видряпався на вершок, побачив, як воно, дійшовши до краю скелі, балансує на вузькому уступі.

- Не втікай від мене! - гукав Чмих. - Я тебе люблю!

Та кошеня не зважало, прошкувало собі далі. Під скелею гуркотіло море. Чмих відчув, як йому підгинаються коліна. Серце стугоніло в грудях. Він порачкував за котиком; повз дуже поволі й увесь час думав про те, яке кошеня гарненьке і м'якеньке... його кошеня... ще крихітніше, ніж він сам... О, ангели-хоронителі усіх крихітних звірят, прошу вашої ласки і допомоги... Зробіть так, щоб кошеня потоваришувало зі мною! Ото би я втер носа Мумі-тролеві!..

Ще ніколи Чмих не почувався таким наляканим й хоробрим водночас.

І раптом де й узялася печера. Діра у скелі, а за нею - справжня печера.

Чмих затамував подих. Таку печеру можна знайти лише раз у своєму житті або ніколи. Долівку встеляв дрібний пісок, а гладкі темні стіни тягнулися до отвору в стелі, у якому виднівся блакитний шматочок неба. Сонячні промені нагріли пісок.

Чмих заповз досередини, ліг животом на пісок у кружалі сонячного проміння і подумав: тут я житиму скільки мого віку. Навішаю маленьких поличок, вимощу в піску кубельце, а вечорами запалюватиму свічку. І втру Мумі-тролеві носа!

Ось лишень непривітне кошеня немов запропастилося...

Шлях назад уже не видавався таким небезпечним, як перше. Хіба може щось трапитися з ним саме тоді, коли він знайшов справжню печеру?

Мумі-троль тим часом невтомно полював за перлами. Він, наче корок, підстрибував на хвилях прибою, а на березі уже лежала чималенька купка білих камінців.

- А ось і ти! - зрадів Мумі-троль. - Де скриня?

- Вилазь на берег! Негайно виходь із води! - покликав його Чмих. - Я щось знайшов! Сам знайшов! Таке небезпечне, що ти собі й уявити не можеш!

- А скриня добра? - запитав Мумі-троль, виходячи на берег з повною пригорщею перлів.

- Та що ти завівся зі своєю скринею! Навіщо тобі той старий непотріб! Хай би навіть земля запалася під тобою й усім рештою - на це зараз немає часу. Я знайшов печеру! Власну печеру!

- Справжню? - недовірливо перепитав Мумі-троль. - З дірою, крізь яку треба заповзати досередини? Каменистими стінами і піщаною долівкою?

- Усе є! Усе, що треба! - Чмих так нетямився від збудження, що ледь тримався на ногах. - Я дозволю тобі зберігати там перли, якщо поділишся половиною зі мною або принаймні відступиш мені три пригорщі!

Перли стали набагато білішими і справжнішими, як тільки опинилися в печері. Мумі-троль із Чмихом лежали горілиць на піску і дивилися на блакитне небесне віконце угорі.

Час до часу вітер заносив крізь отвір досередини солоний бриз, а сонячна смуга на долівці ставала все ширшою.

Чмихові страшенно кортіло розповісти про кошеня. Але він вирішив не відкривати таємниці. Спершу треба його знайти і потоваришувати. Кошеня ходитиме за ним слід у слід. Одного чудового дня вони удвох з'являться на ґанку будиночка Мумі-тролів, і Мумі-троля просто заціпить.

"Не може бути! - тільки й спроможеться він сказати. - У тебе є кошеня, яке всюди ходить за тобою хвостиком?"

У саду він виставлятиме тарілку з молоком.

# data[].attributes.attachment_link.title
Комета прилітає - Туве Янссон, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Туве ЯНСОН КОМЕТА ПРИЛІТАЄ Повість Тoгo ж ранку, коли Тато Мумі-троля завершив спорудження містка через річку, крихітне звірятко Чмих зробило відкриття. Чмих знайшов цілком нову незнану стежину. Вона в'юнко вповзала до лісу у його найтемнішу гущавину. Чмих стояв і довго дивився їй услід. "Треба розповісти про це Мумі-тролеві, - подумав він.

# data[].attributes.headline
11.05. Тема.Туве Янсон " Комета прилітає"

# data[].attributes.subject
11.05. Тема.Туве Янсон " Комета прилітає"

# data[].attributes.body
Ми розпочинаємо вивчати повість " Комета прилітає". Переглянь експрес-урок, запиши невеликий конспект про письменницю і починай читати твір. На жаль, у підручнику текста немає, але є в Інтернеті :)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ранок на "Лтаві"

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес урок: Казки Туве Янссон

# data[].attributes.headline
11.05. Барбара Космовська " Буба"

# data[].attributes.subject
11.05. Барбара Космовська " Буба"

# data[].attributes.body
Читайте твір Б.Космовської " Буба", у підручнику є лише уривок, тому читайте за посиланням.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Литмир - электронная библиотека

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Буба не була ані дуже вродливою, ані негарною. Не була й надто високою, хоча низенькою її теж не назвеш. Можна було б сказати, що вона товста, проте насправді гладкою вона також не здавалася. Деякі продавчині навіть зверталися до неї "крихітко", коли дівчина приміряла чергову пару джинсів. Бо Буба ходила лише в джинсах. Так, ніби в усіх крамницях з лахами продавали виключно вилинялі й витерті "Левіси".

Через оті джинси найбільше гнівалася Бубина мати.

- І коли ти лише виростеш із цих жахливих штанів? - питала вона щоразу, натрапляючи на доньку в їхньому просторому помешканні на третьому поверсі багатоповерхівки на вулиці Звіринецькій, у якому, проте, не бракувало пожильців. Буба не вдавалася в дискусії, бо не збиралася ні з чого виростати. Тим більше, що її дорослішання ніхто з родичів, певне, й не помітив би. Дівчина не раз замислювалася, чи хтось у сім'ї знає, як її звуть насправді. Про всяк випадок нікому не задавала цього незручного питання. Зрештою, байдуже, яке її справжнє ім'я, якщо його взагалі не використовують. Щось схоже відбувалося і з Бубиним прізвищем. Теж незручним. Завжди її запитували про маму або тата. "Дитинко, ти випадково, не донька цієї відомої письменниці?". Або: "Це твій татко веде передачу "Обрій надії"? Цю програму про хворих на серце?". А Буба знала, що вона донька аж ніяк не "випадково", та ніколи не вимовляла цього вголос.

- Я? - удавала вона в таких ситуаціях щире здивування.

І люди приймали це лаконічне пояснення й більше не мучили запитаннями таку посередню людину, як Буба. Вона чудово пригадувала кошмар під час поїздки зі своїми знаменитими батьками на відпочинок. Буба просто повинна була навчитися зберігати анонімність. Коли поруч були батько з матір'ю, вона перетворювалася на об'єкт суворої критики численних шанувальників їхніх талантів, котрі були гірко розчаровані тим, що Буба виглядає так, а не інакше, а до того ж не настільки розумна, дотепна й вродлива. Якби ж то йшлося лише про вроду! Буба відчувала, що від неї очікують усього, чим природа обдарувала її батьків аж надто щедро. А може, навіть трохи більшого. Вона швидко зрозуміла, що мусить боротися за власне право залишитися Бубою. Подобається це комусь, чи ні. Тому щоразу, коли вона не признавалася до свого відомого прізвища й тим самим відмовлялася дати комусь автограф, дівчина відчувала себе знаменитою актрисою після чергової вдалої вистави.

Зараз вона теж так почувалася. Проте цього разу Буба нікому не збрехала, не зіграла жодної зі своїх чудових ролей, а просто поверталася з ліцею, стусаючи каменюки носаками мартенсів. Водночас уявляла собі, що коли переступить поріг рідної домівки, її відразу огорне атмосфера загального зацікавлення. Пролунають важливі запитання: Ти зголодніла? Як ти написала контрольну з фізики? Що думаєш про нові квіти на балконі пані Пенцикової? Або інші, які стосуються, наприклад, хатніх справ, у яких її голос виявиться вирішальним. Важливо, аби Бубу запитували й очікували її відповідей.

Дівчина натиснула на кнопку домофона. Знову забула вдома ключі.

- Знову забула ключі? - почувся невдоволений голос Бартошової. Двері із глухим рипінням відчинилися, і Буба усвідомила, що окрім їхньої хатньої робітниці ніхто ЇЇ ні про що більше не запитає. І їй не доведеться нічого вигадувати.

- Як добре, що ти вже прийшла, сонечко. Будь ласка, принеси мені срібні шпильки з комода. У мене зустріч із читачами, а я так жахливо виглядаю! - у материному голосі забриніла незрозуміла Бубі скарга.

Мати виглядала чудово. У неї було прекрасне, горіхового кольору, волосся, таке густе й блискуче, що навіть брильянтові шпильки виглядали б на ньому як дешевенькі скельця.

- Бубо! - перелякано глянула на неї мати. - У тебе нині день народження?

- Був учора.

- Боже! Дитинко! Чому ти нам не нагадала?

- Бо вас не було.

- Справді. Нас учора не було. Але дідусь був...

- Дідусь навіть про власний день народження не пам'ятає.

- Боюся, ти маєш рацію.

- А я боюся, що ні! Я пам'ятаю не лише про власний, але й про твій, Маріє, - дідусь стояв у дверях. Окуляри на носі перехнябилися, на сивій голові панував безлад. - Якщо так звані нащадки можуть бути старими, то ти - саме той випадок, - продовжував він. - Твій онук Францішек сам тобі про це скаже, щойно в нього проріжуться зуби.

Буба заплющила очі. Будь-яка згадка про онука викликала в матері істерику. Цього разу її не сталося, мабуть, через старанний, щойно зроблений макіяж.

- Тобі не вдасться мене рознервувати, - запевнила вона, зберігаючи кам'яний вираз обличчя. - Я не сперечатимусь зі старим, який у житті надбав хіба що хворобу Альцгеймера.

- І погану дочку, - додав добряче ображений дідусь.

Він хотів щось докинути, але дзвінок у двері пригасив його полемічний запал.

- Кого це знову принесло? Бубо, золотко, відчини. Я вже запізнилася, - про всяк випадок мати схопила торбинку. - Бартошова дасть вам обідати. Скажи батькові, що я повернуся до восьмої. Про що це я забула? - вона нервово крутилася перед дзеркалом.

- Про наш сьогоднішній бридж, Марисю!

У дверях стовбичило подружжя Маньчаків. Пані Віолетта виглядала так, немовби пан Вальдек зняв її з обкладинки журналу для підлітків. Довгі смугасті гетри закривали могутні стегна. Шию затуляло вилиняле боа, а голову прикрашав кокетливий капелюшок, усіяний блискітками.

- Ви запросили нас на бриджа, - спокійно нагадав Маньчак, стягаючи із дружини білу кролячу шубку.

- Це кінець. - Мати в розпачі сіла на поламаному кріслі, яке невипадково називали "Людовиком". - Як мені відмінити зустріч у бібліотеці?

- Там, напевно, нікого немає, - припустила Маньчакова. - На останній зустрічі з тобою теж було лише троє людей.

- Але це була зустріч у в'язниці, - виправдовувалася мати. - До того ж, у чоловічій, а я пишу жіночі романи.

- То хто, власне кажучи, прийшов на зустріч із тобою? - зацікавився дідусь.

- Ну... - мати глибоко зітхнула. - Якийсь трансвестит, бібліотекарка й старша куховарка. Було ще кілька в'язнів... - зніяковіло пояснювала вона.

- Певне, це їх покарали, - зробив висновок дідусь і дипломатично подався до своєї кімнати.

- То що з тим бриджем? - не здавався Маньчак.

Він стояв із записником, у якому нотував усі поразки Бубиних батьків протягом останніх десяти років.

- Ну, не знаю... Бубо... - мати несміливо глянула на доньку. - Може, зіграєте з дідусем.

- З яким дідусем? Бо коли йдеться про пана Генрика, то я пас, - кинула пані Віолетта.

- А чому це "пас"? - дідова голова знову з'явилася у две рях кімнати. - Останнього разу ми вас із Бубою так розгромили, то тепер уже й "пас"? - єхидно засміявся дідусь.

У передпокій вийшла Бартошова. Побачивши паруючу супницю, усі замовкли.

- Обід, - замогильним голосом промовила вона, залишаючи за собою аромат сушених грибів.

- Тоді ми залишаємося, - вирішила Маньчакова. - Зіграємо з Бубою та паном Генриком. Зрештою, яка різниця, у кого ми виграємо, правда, любий? Ще тільки дві партійки, Бубо. Два робери й підемо додому, - обіцяла пані Віолетта, нервово збираючи карти й роздаючи їх.

- Не лови ґав! - нагадав Бубі дідусь.

Він був сердитий після останнього програшу, і Буба знала, що наступного тижня він звинувачуватиме її в помилці. Навіть перед Бартошовою.

- Завтра мені відповідати з англійської, - сказала Буба, аби щось сказати.

- Якщо відповіси так, як зараз граєш, то опинишся без сімки. Тобто залишишся на другий рік у тому ж класі, - дідусь знову люто сіпав кінчик вуса, що мовою родини означало цілковиту відсутність очок.

- Я не приховую, що мені треба ще займатися англійською, - навіть глухий почув би в Бубиному голосі волання про допомогу.

- Бриджем теж, - буркнув дідусь.

На вустах Маньчакової розквітла тріумфальна посмішка.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
космовська барбара

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
читать онлайн

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
скачать бесплатно

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
без регистрации

# data[].attributes.attachment_link.description
Буба не була ані дуже вродливою, ані негарною. Не була й надто високою, хоча низенькою її теж не назвеш. Можна було б сказати, що вона товста, проте насправді гладкою вона також не здавалася. Деякі продавчині навіть зверталися до неї "крихітко", коли дівчина приміряла чергову пару джинсів. Бо Буба ходила лише в джинсах.

# data[].attributes.headline
Тести пройти до 11.05

# data[].attributes.subject
Тести пройти до 11.05

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
30.04.Проблеми життя і смерті, любові й відданості у творі.

# data[].attributes.subject
30.04.Проблеми життя і смерті, любові й відданості у творі.

# data[].attributes.body
Працюємо з текстом твору, складаємо паспорт твору

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ерік Вольф Сіґел народився в родині рабина у 1937 році. Закінчив Гарвардський університет у 1958 році. У 1967 році створив для групи Бітлз сценарій анімаційного фільму "Жовтий підводний човен", за рік - роман "Комедія Плавта".

У 1969 році написав повість про романтичне кохання гарвардського студента і студентки Редкліффа. Повість не викликала цікавості видавця. Тому за пропозицією свого літературного агента Луїса Уоллеса письменник переробив твір у сценарій, який придбала кіностудія "Paramount Pictures". У 1970 році вийшов у прокат художній фільм "Історія кохання", в якому головні ролі зіграли Райан О'Ніл та Елі Макгроу. Після початку зйомок продюсер фільму несподівано запропонував Сіґелу переробити сценарій на роман. Спочатку Сіґел опублікував його в журналі для домогосподарок "Ледіз Хоум Джорнал" як розважальний твір без особливих літературних претензій. Спочатку роман прочитали жіночки середнього віку і засипали часопис вдячними відгуками. Після виступу Сіґела на телебаченні книгою зацікавилась і молодь. "Історія одного кохання" надійшла у продаж окремою книгою ще до прем'єри фільму, стала бестселером і підігріла інтерес до кінофільму. В результаті вона була перекладена 33 мовами. У 1971 році вийшло продовження - "Історія Олівера", яке теж екранізовано.

Критики і колеги-письменники "Історію одного кохання" дружно піддали цькуванню. Члени журі Національної книжкової премії пригрозили відставкою, якщо книга Сіґела не буде знята з конкурсу на кращий роман року (в результаті номінація була відкликана). Ерік Сіґел викладав античну літературу у Гарвардському, Єльському і Принстонському університетах. Але науковці вважали неприпустимим змішування античних досліджень і сентиментальної романістики, звинуватили автора у несерйозності, йому відмовили від кафедри в Єлі, і він працював у якості запрошеного професора різними американськими і європейськими університетами, поки не осів у Оксфорді.

Е.Сіґел - автор книг "Зберігаючи віру", "Тільки кохання", "Лікарі", "Премії", "Однокурсники", всього 11 романів, що претендують на панорамування американського життя 60-70-х років. Деякі з його пізніх романів навіть ставали бестселерами, три з них екранізувалися. Однак для більшості читачів Сіґел так і залишився автором улюбленої книги - про дівчину, що любила Баха, Моцарта, "Бітлз" і Олівера Берретта.

Останні 25 років життя потерпав на хворобу Паркінсона, помер у січні 2010 року в Лондоні. Похований на одному з кладовищ столиці Англії.

Цікаво знати. Фільм, що вийшов услід за книгою, врятував студію "Парамаунт Пікчерз", що знаходилася на межі банкрутства: вкладені у виробництво два мільйони повернулися двомастами мільйонами прибутку і семи номінаціями на "Оскар", включаючи сценарну для Сіґела. Фільм Артура Гіллера "Історія кохання" став лідером прокату у 1970 році, але отримав лише одного Оскара - за музику, автором якої є Френсіс Лей. Музична тема твору набула світової популярності. З моменту виходу на екрани "Історія кохання" регулярно включається до списків найромантичніших фільмів.

Творчість Е.Сіґела знаходиться на межі серйозної і масової літератури, її не можна однозначно назвати класикою американської літератури. Критики вважають її швидше не літературним, а соціальним явищем. Президент Ніксон в інавгураційній промові закликав дати американцям, у першу чергу молоді, нову позитивну програму, яка б об'єднала американське суспільство. Сіґел чітко вловив стан суспільства, його запити та подав Америці ідею повернення до вічних цінностей життя. "Історія одного кохання" появилась вчасно - читач втомився від війни, соціальної напруги, економічних проблем і модерністської елітарної творчості. Книга Сіґела співпала з очікуваннями "мовчазної більшості", яка не погоджувалася з шляхом хіппі, шляхом радикалів і терористів, і створила позитивний ідеал, відродила віру в "американську мрію" як стиль життя.

Однак, якби твір не мав ознак художності, він не став би ніколи популярним.

Елітарні твори ( від франц. еlitе - краще, добірне) вирізняються інтелектуальною та естетичною ускладненістю, наявністю багатого підтексту та зашифрованої образності; часто суттєву роль у них відіграють літературний і культурний контексти.

Масова література - один з двох потоків сучасного літературного процесу (іншим є елітарна література). Масова література - це розважальні й дидактичні твори, які друкуються великими накладами і є складовою "індустрії культури". Використовуючи стереотипи масової свідомості, а також примітизуючи художні відкриття "високої" літератури, такі твори передбачають спрощене, комфортне читання. Їх типові ознаки - пригодницький або романтичний сюжет, який має зовнішню напружену динаміку і часто щасливий фінал - "хепі-енд". До масової літератури належать бульварні, любовні, детективні, кримінальні романи (бойовики), жанри коміксу, трилеру, фантастичні романи, фентезі. Така література поширилася у ХХ столітті, але існувала й рініше. Згадаємо хоча б "Дон Кіхота", який зруйнував жанр масової тоді літератури - лицарський роман. Тож здавна масова література запозичує теми, сюжети, образи класичних творів.

Евристична бесіда за змістом твору

- Хто є головними героями повісті Еріка Сіґела? (Студент Гарвардського університету - Олівер Берретт і студенка жіночого коледжу Редкліфф - Дженніфер Кавіллері)

- Яким є соціальний статус героїв? (Олівер - син мільйонера, нащадок старовинної аристократичної родини, Дженніфер - дочка незаможного італійського емігранта -пекаря, який виховував дочку самотужки, мати загинула в автокатастрофі).

- Від імені кого ведеться розповідь? (Олівер розповідає про історію свого кохання до

Дженні).

- Про що дізнаються читачі в експозиції твору? (Про завчасну смерть молодої дівчини (дожила до 25 років), "яка була вродливою, розумною, любила Моцарта, Баха, бітлів і Олівера).

- Які почуття і думки викликав у вас такий початок повісті?

- Де відбулося знайомство молодих героїв? (У бібліотеці Редкліффа.).

- Якою спочатку бачить дівчину Олівер? ("В окулярах, учена мишка", "надлюдина в спідниці").

- Як ви розцінюєте розмову - двобій між Дженні і Олівером? Чи не здається вам їхній лексикон занадто грубим? (Молоді люди змагаються у дотепності і використовують студентський сленг. Але, судячи з гостроти їхньої розмови, героям уже не байдуже один до одного).

- Як надалі розвиваються стосунки Дженні та Олівера? (Спочатку словесна перемога за Дженніфер, але юнак ставить собі завдання - "отримати перемогу над цією кусючкою". Він запрошує Дженні на хокейний матч із своєю участю).

- Що несподівано сам для себе відкриває під час матчу Олівер? (Для нього важливо те, що серед вболівальників знаходиться Дженніфер, саме її підтримка допомогла Оллі та його команді отримати перемогу в матчі).

- Які події доводять, що і Дженні не байдуже до Олівера? (Дівчина довго чекає юнака після матчу, хоча дуже змерзла, студенти разом ідуть у гуртожиток і вперше цілуються).

- Чому Олівер не хизується перед друзями своєю перемогою над Дженніфер і нічого не розповідає друзям про свої стосунки з дівчиною? (Кохання до Дженніфер справжнє і глибоке, тому все, що стосується двох закоханих не виноситься назагал. Це не чергова інтрижка, що скоро закінчиться).

- Яка подія пришвидшила рішення Олівера одружитися на Дженніфер? (Дженні як краща випускниця отримала пропозицію продовжити навчання в Парижі, і Олівер злякався, що може її втратити назавжди.)

Читання в особах уривка з повісті від слів "На цей концерт у Данстер-хаусі я йшов сам, без Дженні"... до слів "Мовчки. Бо, зрештою, все, що треба було сказано". (Розділ 6).

- Чому, попри сильне почуття до Олівера, Дженні вирішила поїхати до Парижу на навчання? (Дівчина не вірила у майбутнє з сином мільйонера через соціальну нерівність між закоханими).

- Доведіть, що цей діалог - один кульмінаційних моментів у творі.

- Як поставилися батьки Олівера і Дженні до їхнього рішення одружитися? (Батько Дженніфер - прихильно, бажає їм щастя. Батько Олівера після невдалої спроби вмовити сина не квапитися з одруженням відмовляє Оліверу у грошовій підтримці).

- Що перемагає: меркантильні інтереси чи кохання?

Перегляд епізоду з фільму "Історія кохання": "Сцена одруження Олівера і Дженніфер в університеті".

- Яке склалося у вас враження після перегляду цього епізоду? Що незвичайного ви помітили у церемонії одруження молодят?

- На які жертви й обмеження прийшлось піти Оліверу і Дженні через одруження без благословення Берретта ІІІ? (Дженні після закінчення коледжу працює в приватній школі, молодята працюють під час літніх канікул, вони живуть у дешевій незатишній квартирі у кварталі для бідних. Закохані економлять на відвідуванні кіно, концертів, не запрошують до себе гостей і не ходять у гості самі, Дженніфер виконує усю домашню роботу).

- Чому Оліверу було відмовлено у стипендії, а Дженні платять лише мінімальну зарплатню? (Заступник ректора Томпсон не бажає погіршувати стосунки з мільйонером Барреттом ІІІ і засуджує Олівера за конфлікт з батьком. Директриса приватної школи, де працює Дженні, економить на її зарплатні, тому що в дівчини багатий свекор і начальниця робить вигляд, що не вірить у скрутні обставини подружжя).

- Як довго приходиться молодим людям жити у таких складних умовах? (Три роки).

- Чи вплинули матеріальні негаразди на стосунки між молодятами, чи не охололо їхнє кохання? (Життєві труднощі лише посилили кохання Олівера і Дженніфер: вони не можуть один без одного прожити і дня).

- Як розвиваються події після закінчення Олівером університету? (Юнак отримує диплом з відзнакою, а зрештою і гарну роботу, матеріальна скрута для молодят позаду).

- Про що тепер мріє молоде подружжя? (Герої повісті мріють про народження сина).

- Який удар долі чекав на закоханих після медичного обстеження? (З'ясувалося, що Дженні невиліковно хвора, вона помирає).

- Як проявляється мужність Олівера після отримання жахливої звістки? (Хлопець робить усе, щоб останні дні життя Дженніфер були щасливими, а коли дівчина потрапляє у лікарню, Олівер тимчасово залишає роботу і просить лікарів зробити усе, щоб полегшити, її страждання, не рахуючись із грошима).

- Які почуття викликає у читачів трагічний фінал твору?

Стосунки батьків і дітей,

стосунки молодої родини, їхнє щире віддане кохання і вірність,

життя і смерть,

проблема морального вибор

Популярність роману спонукала читачів та критиків шукати прототипи головних героїв. У 1998 році з'явилася чутка, що молода закохана пара - студент Гарварду і майбутній юрист Олівер Берретт IV і студентка музичного коледжу Дженніфер Кавіллері - були "списані" з віце-президента США Альберта Гора і його дружини Тіппер Гор. Насправді Сіґел образ Олівера Беррета лише частково списав зі свого знайомого по Гарварду, студента Ела Гора, сина сенатора, але за характером герой став майже точною копією Томмі Лі Джонса, поета і актора з Техасу, який жив разом з Гором в одній кімнаті гуртожитку. Хоча Ерік Сіґел ніколи особливо на про дівчину, яка надихнула його на створення образу Дженні, не поширювався, в 1971 році у великому інтерв'ю італійському журналу Oggi він зізнався, що прототипом "Дженні Кавіллеррі стала Дженнет Сассман". Він розповів про свої романтичні переживання, пов'язані з "Дженні": "Коли ти втрачаєш кохану жінку, для тебе все закінчується - і не важливо, йде вона до іншого або вмирає. Ти залишаєшся один. Саме в той момент у мене і з'явилася ідея написати "Історію кохання". Саме тому в книзі головна героїня, Дженніфер, вмирає - бо для мене вона померла."

Насправді Дженні Сассман, в яку був закоханий Ерік Сіґел, не відповіла йому на почуття, поїхала до Франції навчатися музики, а коли повернулася, вийшла заміж за друга свого дитинства, народила трьох дітей, з чоловіком розлучилась, коли діти виросли, вдруге заміж не вийшла і живе й досі в Нью-Йорку. З поваги до Дженет та її чоловіка Сіґел не виносив історію своєї любові на публіку, поки Дженнет Сассман сама не повідомила, що вона й була "справжньою" Дженні, про неї написали найвідоміші американські газети й журнали, а Опра Вінфрі навіть зробила про неї передачу.

В історії кохання Олівера Барретта і Дженіфер Кавіллері не останню роль зіграли їхні стосунки з батьками. Чому так по-різному герої твору Е.Сіґела ставляться до своїх батьків? Чому намагання Дженні помирити батька і сина терплять поразку? Чому лише фатальні події примирили Барретта ІІІ і Барретта ІV? На всі ці запитання є відповіді у тексті твору.

- Чому Олівер не може порозумітися з батьками? (Він засуджує своїх пращурів-аристократів і батька за снобізм, клановість, зверхнє ставлення до інших соціальних прошарків суспільства. Вважає, що батьки "намагаються запрограмувати його за Кодексом Барреттів" на заздалегідь запланований шлях життя, хоче бути самим собою, а не лялькою на шворках у руках батьків, не бажає ставити після власного прізвища числівник ІV. У нього справжня війна з батьком, Олівер не бажає жодного втручання у своє життя Барретта ІІІ. А ще впливає його звичка "бути першим").

- Яка деталь говорить про відчуження батька і сина? (Звертання до батька "сер".)

- Чи правий Олівер, стверджуючи, що його батько має камінне серце?

- Що думає Олівер з приводу того, що Дженні не підтримує його ворожнечі з батьком? Знайдіть відповідну цитату в творі. ("Я вперше усвідомив глибину безодні поміж моїм та її вихованням... І ніщо в світі не могло б переконати її в іншому" (Розд. 4.)

- Який художній прийом використовує письменник для зображення різних умов виховання героїв твору і їхнього ставлення до своїх батьків? (Прийом контрасту).

- Коли все ж таки Олівер прийшов до батька, попри твердження, "що ніколи не говоритиме з Берреттом ІІІ і прийде до нього хіба тоді, коли в пеклі стане прохолодно"? (Коли потрібні були гроші на лікування Дженнні).

- Чи пішов би на це Олівер заради себе самого? Так? Ні? Відповідь обґрунтуйте.

- Які зміни у зовнішності батька помітив Олівер? Про що це свідчить? (Батько постарів, він блідий, його волосся порідшало. Він тяжко переживав розрив із сином).

- Який вчинок Оліверового батька свідчить, що він бажає добра синові та його обраниці? (Приїхав зразу ж, дізнавшись про хворобу Дженні, щоб допомогти).

- Чи можна сказати, що батько Олівера винуватий в конфлікті й відвернувся від сина? (Ні, батько відвідує усі матчі Олівера, вболіває за нього, таємно від сина присутній на врученні тому диплома. Йому не жаль грошей для нього, але він прагне виховати в синові самостійність та відповідальність за родину, яку той хоче створити. Підозрюючи, що одружитися з дівчиною не їхнього кола (яка, до речі, сподобалась батькові), син хоче не так з любові, як назло йому, Берретт-старший просить сина зачекати з одруженням до закінчення університету. Щоб перевірити справжність кохання дівчини, яка могла виявитися "мисливицею за багатством", він відмовляється фінансувати сина у випадку одруження. Запрошення на ювілей теж було щирим).

- Які ще розбіжності у поглядах на життя виникають між батьками і дітьми в романі Е.Сіґела? (Діти - атеїсти засмучують Філа Кавіллері, коли відмовляються від вінчання у церкві).

Проблема любові й відданості у творі

- Яким є життя молодого подружжя? Що допомагає їм долати труднощі? (Молода родина фактично виживає, але не здається. Рятує їх кохання і почуття гумору).

- Чи були конфлікти між молодим подружжям, з якого приводу?

- Коли жартівливо-дошкульний "двобій" між Олівером і Дженні переріс у серйозний конфлікт? (Коли Олівер відмовляється їхати на святкування батьківського ювілею, хоча і отримав від нього офіційне запрошення).

- Які аргументи висуває Дженні, щоб вмовити чоловіка поїхати на урочисту подію? ("Оллі, він подає тобі руку ... Чи ти хочеш, щоб він приліз до тебе навколішках? 60 років - це тобі не жарт. Коли ти надумаєш врешті помиритися з ним, його може й на світі не буде. Твій батько любить тебе, Олівере! ...Йому боляче, Олівере! Як ти можеш сидіти, знаючи, що батькове серце спливає кров'ю?").

- Яку останню спробу зробила дівчина, щоб помирити сина з батьком? (Просила помиритися з батьком заради неї самої, а Берретту ІV, проти волі чоловіка, сказала по телефону, що Олівер його "його по-своєму любить").

- Як сприйняв ці слова Олівер? Чим закінчився цей діалог молодого подружжя? (Розлючений Олівер розбиває телефон, а Дженні іде з дому. Олівер до пізньої ночі шукає кохану, він переживає та жалкує про свій вчинок).

- Що сказала Дженні у відповідь на вибачення чоловіка? (Не треба, Оллі, кохання - це коли ні про що не шкодуєш).

- Яким чином Олівер довів свою любов та відданість коханій? (Він залишив престижну роботу, щоб бути поряд з хворою дружиною, переступив через власну гордість і попросив фінансової допомоги у батька.)

Відомому норвезькому драматургу Генріху Ібсену належать слова: "Перед любов'ю безсилі жах і морок смерті". Ці слова - чудова ілюстрація до історії кохання героїв повісті Е.Сіґела. У книзі багато світлих сцен, дотепних жартів, розмов про музику, спорт, книжки, класичну поезію - все це життя у його повноті й красі. Проте, людина смертна, а ми не завжди готові до втрати близьких нам людей. В таких випадках потрібна неабияка мужність. Дженні вже пережила смерть матері, вона попереджає Олівера, що не варто зволікати примиритися з батьком, бо "60 років - це не жарт!" А в цей час вже прогресує смертельна хвороба дівчини, про яку вона навіть не здогадується. Тепер, коли Дженні стоїть на порозі смерті, їй та Оліверу, як ніколи, потрібні мужність і сила волі.

- Чи відчувала дівчина, що рано піде з життя? (Ні, вона радіє життю, вчиться, працює, долає труднощі, плекає плани на майбутнє, хоче народити дитину).

- Яка деталь свідчить про те, що молодята взагалі не думали про смерть і хвороби? (На момент хвороби Дженні не мала медичного страхування, до речі, як не мав його і Олівер. В Америці без такого страхування людина фактично приречена, бо лікування надзвичайно дороге, навіть працюючим його оплатити дуже важко, лише прийом і консультація у лікаря коштують кількасот доларів).

- Як Олівер сприйняв звістку про смертельну хворобу дружини? А як на неї відреагувала сама Дженні? Хто з них виявився більш мужнім?

- Коли Олівер згадав про Бога і звернувся до нього про допомогу? (Хвороба коханої примусила юнака думати про Бога і дякувати йому за те, що коли він прокидається вранці, то усе ще бачить Дженніфер поряд з собою).

- Чому Дженні дає згоду на католицьку відправу після її смерті? (Вона розуміє, що батькові, який уже втратив дружину, буде легше змиритися з втратою єдиної дочки).

- Чому навчила раптова смерть коханої Олівера Берретта? (Цінувати своїх близьких, він мириться з батьком, плаче в його обіймах після смерті Дженні).

"Проблематика роману "Історія одного кохання".

Соціальні проблеми

Морально-етичні проблеми

Психологічні проблеми

Філософські проблеми

Багатство-бідність.

Протистояння різних університетів.

Національне питання: Олівера при влаштуванні на роботу обрали, бо він серед кращих - єдиний не єврей; італійські емігранти як соціальні "нулі"

Відповідальність за того, з ким пов'язав своє життя.

Стосунки з батьками.

Любов і відданість.

Проблема вибору і відповідальності за вибір.

Хвороба близької людини і неможливість їй допомогти.

Залежність від бідності.

Життя і смерть. Людське щастя.

Що таке "правильне життя"?

Віра в Бога.

Проблема стосунків із батьками

Росла і виховувалася в Кренстоні, у кварталі, де мешкали італійці, в незаможній сім'ї: тут багато дітей і дорослих, галас, вирує життя

Обожнює батька, спілкується з ним, розповідає про своє життя

Називає батька "Старий Не-Хи-Хи", "Сучий син"

Відданість Оліверу вбачає у тому, щоб помирити його з батьком

# data[].attributes.attachment_link.title
Ерік Сігал. Історія одного кохання

# data[].attributes.attachment_link.description
Ерік Вольф Сігел Ерік Вольф Сіґел народився в родині рабина у 1937 році. Закінчив Гарвардський університет у 1958 році. У 1967 році створив для групи Бітлз сценарій анімаційного фільму "Жовтий підводний човен", за рік - роман "Комедія Плавта". У 1969 році написав повість про романтичне кохання гарвардського студента і студентки Редкліффа.

# data[].attributes.headline
30.04. Тема. Річард Бах " Чайка Джонатан Лівінгстон"

# data[].attributes.subject
30.04. Тема. Річард Бах " Чайка Джонатан Лівінгстон"

# data[].attributes.body
Продовжуємо читати твір, створюємо цитатну доріжку ( виписуємо цитати, які сподобалися)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Річард Бах

ЧАЙКА ДЖОНАТАН ЛІВІНГСТОН

Справжньому Джонатану-чайці,

що живе в кожному з нас

Частина перша

Був ранок, і золоті промені сонця вигравали на легких хвилях тихого моря. Десь за милю від берега закинув сіті рибальський човен, і звістка про це вмить долетіла до Зграї, що чекала сніданку. Ще мить - і тисячі чайок злетілися до човна, щоб вибороти собі якусь поживу. Новий день приніс нові клопоти.

А далеко від усіх, далеко від рибальського човна і від берега, вправлявся в польоті самотній птах - чайка Джонатан Лівінгстон. Він злетів на сто футів угору, опустив свої перетинчасті лапи, задер дзьоба, випростав уперед зігнуті крила і, хоч як це було боляче, силувався втримати їх у такому положенні. Випростані крила обтяжували рух, і він летів усе повільніше, поки шепіт вітру не стих у його вухах, а океан унизу не застиг на місці. Тоді він примружив очі, затамував подих і весь наструнчився в болісному зусиллі - ще трохи... на один дюйм... зігнути крила... Пір'я в нього стало дибки, він закляк у повітрі і впав.

Чайки, як ви знаєте, ніколи не діють нерішуче і не зупиняються в польоті. Спинитися на льоту - це для чайки страшний сором, просто ганьба!

Але Джонатан Лівінгстон - який без тіні сорому знову й знову вигинав напружені крила, щоб летіти все повільніше, а потім спинитися на місці, - був незвичайним птахом.

Більшість чайок не завдають собі клопоту, аби дізнатися щось про політ, - хіба що найнеобхідніше: як долетіти від берега до їжі та повернутися назад. Для більшості чайок головне - їжа, а не політ. А для цієї чайки політ був важливішим за їжу. Джонатан Лівінгстон над усе любив літати.

Проте любов'ю до польотів, як він скоро збагнув, не заживеш доброї слави серед птахів. Навіть його власні батьки дивилися скоса на те, як Джонатан з ранку до вечора літає десь сам-один, та ще й по сто разів шугає аж над водою - як то він казав, тренуючись у низькому польоті.

Він ніяк не міг збугнути - чому, літаючи на висоті, меншій за напіврозмах його крил, він може триматися в повітрі довше і без будь-яких зусиль? Його плавна посадка в низькому польоті завершувалася не гучним плюскотом при зануренні лап у воду, як зазвичай, а появою довгого пінного сліду, що тягнувся за тілом Джонатана, щойно він, підібгавши лапи, торкався води. Коли ж він почав сідати з підібганими лапами на берег, а потім міряти кроками довжину сліду, його батькам це вельми не сподобалося.

- Чому, Джоне, чому? - питала мати. - Чому ти не можеш поводитись, як усі? Оті низькі польоти - це забавка для пеліканів та альбатросів! Чому ти нічого не їси? Поглянь, синку, від тебе саме пір'я та кістки лишилися.

- Ну то й що, мамо? Нехай пір'я та кістки. Я хочу знати, що можу робити в повітрі і чого не можу. Я хочу знати, от і все.

- Бачиш, Джонатане, - мовив батько зовсім не сердито, - скоро зима. Рибальські човни будуть виходити в море нечасто, а риба, що зараз плаває мілко, піде вглиб. Коли вже ти хочеш чогось навчатись, то вчися краще, як здобувати їжу. Польоти - це дуже добре, та з них не проживеш. Не забувай, ти літаєш для того, щоб їсти.

Джонатан слухняно кивнув. Кілька днів по тому він намагався поводитись, як інші чайки; так, він справді дуже старався, і галасував щосили, коли бився за їжу біля рибальських човнів, і пірнав за шматками риби та хлібними крихтами... Та все було марно.

"Яка дурість, - подумав він нарешті - і рішуче кинув насилу здобутого анчоуса голодній старій чайці, що летіла слідом. - Весь цей час я міг би вчитися літатиІ Адже мені ще стільки треба вивчити!"

Невдовзі Джонатан знов опинивсь у морі сам-один - голодний, щасливий, жадібний до знань.

Він хотів знати все про швидкість польоту - і за тиждень дізнався про неї більше, ніж найшвидша чайка у світі.

Злетівши на тисячу футів угору, він щосили замахав крилами, стрімко шугонув униз і зрозумів, чому чайки складають крила, коли йдуть на стрімку посадку. Через шість секунд він уже летів зі швидкістю сімдесят миль за годину, зі швидкістю, при якій крило втрачає рівновагу в русі.

Знову та й знов те саме. Хоч як він пильнував, аби не розслабитись, - на великій швидкості сили полишали його, і він губив рівновагу.

Підйом на тисячу футів. Стрімкий ривок уперед, потім - униз, відчайдушний змах крил, вертикальне падіння. А потім - і так щоразу - його ліве крило завмирало на підйомі, він хилився набік, припиняв махати правим крилом і, безладно перевертаючись у повітрі, кулею мчав униз.

Він ніяк не міг здолати цей підйом на великій швидкості. Він зробив десять спроб - і всі десять разів, коли швидкість перевищувала сімдесят миль за годину, втрачав рівновагу і стрімголов летів у воду.

Річ у тім - зрозумів він нарешті, коли вже був мокрий як хлющ, - річ у тім, що на великій швидкості слід тримати крила непорушно: можна махати крилами лише доти, поки швидкість не перевищує п'ятдесяти миль за годину.

Тоді він злетів на дві тисячі футів угору і спробував іще раз, - стрімко прямуючи вниз, витягнув дзьоба, розпростав крила, а коли швидкість сягнула п'ятдесяти миль за годину, припинив ними рухати. Це було дуже важко, але ж спрацювалоІ Десять секунд він мчав зі швидкістю дев'яносто миль за годину. Джонатан установив світовий рекорд швидкості для морських чайок!

Але ця перемрга була скороминущою. Щойно він почав виходити з піке та змінив положення крил, невідома і нездоланна сила знову заволоділа ним і помчала його за собою зі швидкістю дев'яносто миль за годину. Джонатан почувався так, наче його тіло от-от вибухне, розлетиться на друзки. Стрімко, наче від вибуху, падаючи вниз, він уже не відчув страшного удару об тверду, мов камінь, воду.

Коли він нарешті опритомнів - а це вже була ніч, - він гойдався на хвилях у місячному сяйві. Понівечені крила були немов налиті свинцем, та ще тяжче тиснув на спину тягар поразки. Він потайки марив, аби цей тягар затягнув його у глибінь, на саме дно, щоб усе було скінчено.

Та коли він уже почав занурюватись у воду, якийсь дивний голос ледь чутно озвався до нього зсередини: "Тут нічого не вдієш. Я чайка. Проти своєї натури не підеш. Якби я справді мусив щось дізнатися про польоти, то мав би більше мозку в голові! Якби я справді міг навчитися швидко літати, то мав би короткі крила, як у сокола, і полював мишей, а не рибу. Батько мав рацію. Мені треба забути цю дурницю. Треба повернутися додому, до Зграї, і вдовольнитися тим, що я такий, як є, - жалюгідна, нікчемна чайка".

Голос умовк, і Джонатан скорився йому. Вночі чайка мусить сидіти на березі, і відтепер - так пообіцяв самому собі - він буде звичайною чайкою. Так буде краще для всіх.

Він насилу відірвався від темної води і полетів до берега, радий, що навчився берегти сили в низькому польоті.

"Та ні, що це я, - схаменувся він. - Це все в минулому. Я мушу забути все, чого навчився. Я просто чайка, я такий, як усі інші чайки, і літатиму, як вони". І він із болісним зусиллям піднявся на сто футів угору та чимдуж замахав крилами, кваплячись до берега.

Тепер, коли він вирішив бути просто звичайною чайкою у Зграї, йому полегшало - адже розірвано пута, якими він сам себе зв'язав. Не буде більше ніякого навчання, не буде боротьби - отже, не буде й поразок. І як хороше ні про що не думати, просто летіти в темряві, летіти до берегових вогнів...

"Темно! - раптом пролунав той самий тривожний голос. - Чайки не літають, коли темно!"

Та Джонатан не хотів слухати. "Як хороше, - думав він. - Ясний місяць, світла стежка на воді, вогники на березі - все таке мирне, спокійне..."

"Спускайся вниз! Чайки не літають у темряві! Якби ти справді міг літати в пітьмі, то мав би совині очі! Мав би більше мозку в голові! Мав би короткі крила, як у сокола!"

У нічній темряві, на висоті ста футів, Джонатан Лівінгстон примружив очі. І біль, і роздуми - все зникло безслідно.

Короткі крила. Короткі крила сокола!

Ось тобі й відповідь! "Який я був дурний! Усе, що мені треба, - це маленьке, крихітне крило; все, що мені треба, - це скласти крила, так, щоб у польоті ворушити самими кінчиками! Короткі крила!"

Він піднявся на дві тисячі футів над чорною безоднею моря і, ані хвилі не думаючи про поразку, про загибель, щільно притиснув до тіла широкі частини крил, а самі кінчики, вузькі, мов кинджали, виставив назустріч вітру - і стрімко кинувся вниз.

Вітер грізно ревів у нього над головою. Сімдесят миль за годину, дев'яносто, сто двадцять, іще швидше... Тепер, при ста сорока милях за годину, йому було не так важко долати вітер, як при сімдесяти; один легенький порух кінчиками крил - і він вийшов із піке та промчав над хвилями, мов сіре гарматне ядро в польоті до місяця.

І, дивлячись примруженими очима в лице пітьмі та вітру, він відчув шалену радість. "Сто сорок миль за годину! І все під контролем! Якщо я почну піке з п'яти тисяч футів, а не з двох, - цікаво, з якою швидкістю?.."

Недавні роздуми та обіцянки було забуто, ніби їх звіяв могутній стрімкий вітер. Але він не картав себе за те, що порушив слово. Ці клятви - для чайок, що згодні бути звичайними чайками. А той, хто хоч раз торкнувся вершини пізнання, не може зв'язувати себе такими обітницями.

На світанку Джонатан продовжив тренування. З висоти п'ять тисяч футів рибальські човни в морі здавалися малими трісочками на голубому тарелі, а Зграя за сніданком - хмаркою летких порошинок.

Він лишився живий, був сповнений сили, тремтів від радості - був гордий, що опанував свій страх. І тому він не вагаючись притиснув до тіла передню частину крил, випроставши самі кінчики, і поринув униз, до моря.

Спустившись на чотири тисячі футів, він досяг граничної швидкості, і вітер постав проти нього, мов щільна пульсуюча запона, що перешкоджала йому рухатися швидше. Він летів прямо чимдалі вниз, зі швидкістю двісті чотирнадцять миль за годину. Якщо випростати крила зараз, на такій швидкості, то його розірве на мільйон шматків, і він розумів це дуже добре. Але ж швидкість - це могуття, швидкість - це радість, швидкість - це просто краса!

Він почав виходити з піке на висоті тисячу футів, і кінчики його крил залопотіли й зігнулися під шаленим вітром, а рибальський човен і зграя чайок кудись зникли - і раптом виросли просто в нього перед очима, затуливши собою шлях.

Він не міг зупинитися; навіть не знав, як повернути на такій швидкості.

Зіткнення - це смерть.

І тому він заплющив очі.

І сталося так, що того ранку, на світанні, чайка Джонатан Лівінгстон врізався просто у Зграю, що спокійно снідала, - влетів як вихор, на швидкості двісті чотирнадцять миль, із заплющеними очима! Та, мабуть, Чайка Долі йому всміхнулася - ніхто не загинув.

Коли ж він знову підвів голову до неба, то все ще мчав зі швидкістю сто шістдесят миль за годину.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чайка Джонатан Лівінгстон - Річард Бах, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Річард Бах ЧАЙКА ДЖОНАТАН ЛІВІНГСТОН Справжньому Джонатану-чайці, що живе в кожному з нас Частина перша Був ранок, і золоті промені сонця вигравали на легких хвилях тихого моря. Десь за милю від берега закинув сіті рибальський човен, і звістка про це вмить долетіла до Зграї, що чекала сніданку.

# data[].attributes.headline
Тема. Астрід Ліндгрен " Міо, мій Міо"

# data[].attributes.subject
Тема. Астрід Ліндгрен " Міо, мій Міо"

# data[].attributes.body
На жаль, у вашому підручнику повісті немає, тому читайте за посиланням в Інтерненті. Читаємо твір і створюємо ланцюжок подій. Успіху!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Астрід Ліндгрен

Міо, мій Міо

Переклад: Ольга Сенюк

Він у дорозі день і ніч

Може, хтось пам'ятає, що передавали по радіо торік п'ятнадцятого жовтня? Може, хтось пам'ятає, що йшлося про зниклого хлопчика? Ось що тоді передавали:

"Стокгольмська поліція розшукує дев'ятирічного Бу Вільгельма Ульсона, що вчора о шостій годині вечора зник зі свого дому на Упландській вулиці, тринадцять. У Бу Вільгельма Ульсона білявий чуб, блакитні очі, а того вечора на ньому були короткі брунатні штани, сіра вовняна сорочка і червона шапочка. Звістки про зниклого просимо надсилати черговим поліційних дільниць".

Отак передавали в радіо. Але про Бу Вільгельма Ульсона не надійшло жодної звістки. Хлопчик зник, і ніхто не знав, куди він дівся. Ніхто не знав про нього більше за мене. Бо це я - Бу Вільгельм Ульсон.

Мені дуже кортіло б прийти й розповісти про все, принаймні Бенкові. Я любив гратися з Бенком. Він теж мешкає на Упландській вулиці. Власне, його звуть Бенгт, але кажуть на нього Бенко. І мене ніхто не зве Бу Вільгельм Ульсон, а просто Буссе.

Звали просто Буссе, та й годі. А тепер, коли я зник, уже ніяк не звуть. Лише тітка Едля й дядько Сікстен казали на мене Бу Вільгельм. Хоч ні, дядько Сікстен не казав: він ніколи не розмовляв зі мною.

Я був годованцем у тітки Едлі й дядька Сікстена. Опинився в них, ще коли мені було всього рік. А до того жив у сирітському притулку. Мене взяла звідти тітка Едля. Власне, вона вибирала дівчинку, але не було такої, як їй хотілося, тому взяла мене. Хоч ні тітка Едля, ні дядько Сікстен не любили хлопчиків, принаймні восьмирічних і дев'ятирічних. Їм здавалося, що через мене в їхньому помешканні стало надто гамірно: я, мовляв, приношу надто багато бруду з парку Тегнера, коли граюся там, розкидаю скрізь по кімнаті свій одяг, надто голосно розмовляю і надто голосно сміюся. Тітка Едля раз по раз казала:

- Проклятий той день, коли ти з'явився в нашому домі!

А дядько Сікстен мовчав. Хоч ні. Інколи він казав:

- Ану гайда з-перед моїх очей, щоб я тебе не бачив!

Я здебільшого сидів у Бенка. Його тато завжди розмовляв із ним, допомагав йому будувати моделі літаків, позначав карбами на одвірку в кухні, скільки він виріс, тощо. Бенкові не забороняли сміятися, розмовляти й розкидати одяг, скільки він хотів. І однаково тато його любив. І всім хлопцям можна було приходити гратися до Бенка. А до мене не дозволяли нікому приходити, бо тітка Едля казала, що в них не дитячий майданчик. А дядько Сікстен додавав:

- Досить з нас і одного шибеника.

Вечорами, коли я вже лежав у ліжку, мені часто хотілося, щоб Бенків тато був і моїм татом. І тоді я розмірковував, хто мій справжній тато і чому я не мешкав у нього і в своєї матері, а в притулку і в тітки Едлі та дядька Сікстена. Тітка Едля якось була сказала мені, що моя мати померла, коли я народився. А хто мій батько, нікому не відомо.

- Та можна собі уявити, який то поганець, - додала вона.

За ці слова про мого тата я її зненавидів. Може, то й правда, що моя мама померла, коли я народився. Але я твердо знав, що мій тато не поганець.

Хто був ласкавий до мене, то це тітка Лундін, що продавала садовину в ятці. Вона деколи пригощала мене цукерками і яблуками.

Тепер, після всього, я часто розмірковую, хто ж була та тітка Лундін. Адже того жовтневого дня торік усе почалося з неї.

Того дня тітка Едля кілька разів сказала мені, яке це лихо, що я опинився в її домі. Надвечір, перед шостою годиною, вона послала мене до пекаря на Дротнінггатан купити її улюблених сухариків. Я надяг червону шапочку і вийшов на вулицю.

Коли я поминав ятку з садовиною, тітка Лундін стояла на порозі. Вона взяла мене за підборіддя й почала якось дивно й пильно приглядатися до мене. Тоді мовила:

- Хочеш яблука?

- Дякую, хочу, - відповів я.

Вона дала мені гарне червоне яблуко, на око дуже смачне. А тоді попросила:

- Може, вкинеш мені в скриньку поштову картку?

- Аякже, вкину, - відповів я.

Тітка Лундін написала на картці кілька рядків і дала її мені.

- Прощавай, Бу Вільгельме Ульсоне, - мовила вона. - Прощавай, Бу Вільгельме Ульсоне.

Я трохи розгубився. Бо вона ніколи не називала мене інакше як Буссе.

Я пішов до поштової скриньки за квартал від ятки. І коли вже мав опустити в неї картку, помітив, що вона світиться, ніби горить. Атож, літери, які написала тітка Лундін, яскріли, мов жарини. Я не втримався і прочитав картку. На ній було написано:

"Королю Країни Далекої.

Той, кого ти так довго шукаєш, у дорозі. Він у дорозі день і ніч і несе в руці знак - осяйне золоте яблуко".

Я нічого не втямив. Але мене чомусь обсипало морозом, і я квапливо вкинув картку до скриньки. Хто в дорозі день і ніч? І хто несе в руці золоте яблуко?

Та ось я глянув на яблуко, яке мені дала тітка Лундін. І побачив, що воно золоте. Воно золоте, сказав я сам до себе. В мене в руці було осяйне золоте яблуко.

Я мало не заплакав. Не справді заплакав, а мало не заплакав. Бо відчув себе дуже самітним. Я пішов до парку Тегнера й сів на лавку. Там не було ні душі. Всі люди вечеряли вдома. В парку стояв присмерк і сіявся дрібний дощ. Але в будинках навколо світилось. Мені було видно, що в Бенковому вікні також світилося. Він тепер сидить там і їсть горох та млинці разом з татом і мамою. Мабуть, скрізь, де світилось, діти сиділи зі своїми батьками. Тільки я сидів надворі в темряві. Сидів сам. Сам із золотим яблуком і не знав, що з ним робити.

Поки що я обережно поклав його біля себе на лавку. Поблизу стояв ліхтар, і світло падало на мене й на яблуко. Але те світло осявало й ще щось на землі. Виявилося, що то звичайна пляшка з-під пива, певна річ, порожня. Тільки хтось заткнув її уламком гіллячки. Мабуть, хтось із дітей, що гралися вранці в парку. Я підняв пляшку й прочитав напис на невеличкій наліпці: "Акціонерне товариство стокгольмських броварів. Другий гатунок". І раптом помітив, що в пляшці щось ворушиться.

У книжці "Тисяча й одна ніч", яку я колись брав у бібліотеці, писалося про духа, замкненого в пляшці. Але ж то було в далекій Арабії і тисячі років тому, та й не в звичайній пляшці з-під пива. Навряд чи в пляшках стокгольмських броварень могли бути якісь духи. Та в цій принаймні був. Далебі, в цій пляшці сидів дух. І з усього видно було, що він хотів вийти звідти. Він показував на дерев'яну затичку й благально дивився на мене. Я ще ніколи не мав справи з духами і трохи боявся витягти затичку. Але врешті-таки витяг, і дух, страхітливо загуркотівши, вилетів із пляшки й почав рости так швидко, що скоро став вищий за найвищі будинки навколо парку Тегнера. Духи здатні на таке: то вони зіщулюються й можуть уміститись в пляшці, то виростають і стають великі, як будинок.

Аж не віриться, що можна так злякатися, як я злякався. Я весь тремтів. Дух озвався до мене просто-таки громовим голосом. Ото б почули його тітка Едля і дядько Сїкстен, яким завжди здавалось, що я розмовляю надто голосно!

- Хлопчику, - сказав дух, - ти врятував мене з моєї в'язниці. Скажи, як тобі віддячитись.

Але я не хотів ніякої віддяки за те, що витяг затичку з пляшки. Дух розповів мені, що до Стокгольма він прибув учора ввечері й заліз у пляшку поспати. Бо для духів пляшка - найкраще місце відпочинку. Та поки він спав, хтось затулив йому вихід. І якби я не врятував його, то, може, він сидів би в пляшці з тисячу років, доки дерев'яна затичка не струхлявіла б.

- А це не сподобалося б моєму королю, - додав дух більше до самого себе.

І тоді я зважився запитати його:

- Духу, а звідки ти прибув?

На мить запала тиша. Потім він сказав:

- Я прибув із Країни Далекої.

Він сказав ці слова так голосно, що в мене аж у голові загуло, і щось у тому голосі збудило в моєму серці тугу за невідомою країною. Я відчув, що не зможу жити, коли не потраплю туди. Тому я звів до нього руки й вигукнув:

- Візьми мене з собою! О, візьми мене до Країни Далекої! Там хтось чекає на мене.

Дух похитав головою. Та коли я простяг йому золоте яблуко, він вражено скрикнув:

- У твоїй руці знак! Ти той, кого я маю забрати. Ти той, кого так довго шукає наш король!

Дух нахилився, взяв мене в обійми, навколо нас засвистіло й загуло, і ми полинули в простори. Далеко під нами залишився парк Тегнера і всі будинки з освітленими вікнами, де діти вечеряли зі своїми батьками й матерями. А тим часом я, Бу Вільгельм Ульсон, мчав у високості під зорями.

Ми були понад хмарами, летіли швидше за блискавку і з більшим гуркотом, ніж грім. Навколо нас яскріли зорі, місяці й сонця. То ми поринали в темряву, то в ясне сліпуче світло, аж я мусив заплющувати очі.

- Він у дорозі день і ніч, - прошепотів я про себе. Так було написано на поштовій картці.

Нарешті дух простяг руку й показав удалину на щось зелене. І оно ніби плавало на чистій блакитній воді, освітлене сонцем.

- Це Країна Далека, - мовив він.

Ми почали знижуватися до тієї зеленої плями. Виявилося, що то острів, який плавав у морі. Повітря над ним було напоєне пахощами тисяч троянд та лілей, у ньому бриніла дивовижна музика, краща за будь-яку музику на світі.

На морському березі височів великий білий замок, і ми опустилися біля нього.

Вздовж берега хтось ішов. І це був мій тато-король. Я впізнав його, як тільки побачив. Я знав, що це мій тато. Він простяг руки, і я кинувся йому в обійми. Він довго не відпускав мене від себе. Ми тоді нічого не казали один одному. Я лише обіймав його за шию і мовчав.

Ох, як би я хотів, щоб тітка Едля могла побачити мого тата-короля! Який він був гарний, як мерехтіло золотом та діамантами його вбрання! З вигляду він був схожий на Бенкового тата, тільки вродливіший. Шкода, що тітка Едля не бачила його. Тоді вона б сама зрозуміла, що мій тато не поганець.

Проте тітка Едля правду казала, що моя мама померла, коли я народився. А дурні керівники притулку не подумали повідомити моєму татові, де я опинився. Він шукав мене цілих дев'ять років, і я такий радий, що нарешті знайшовся.

Я вже давно живу в Країні Далекій. Дні мої всі як один веселі й радісні. І кожного вечора тато-король приходить до моєї кімнати, ми будуємо разом моделі літаків і розмовляємо.

Я росту, і мені тут добре. Мій тато-король щомісяця робить карби на одвірку в кухні, щоб побачити, наскільки я виріс.

- Міо, мій Міо, як ти знов вигнався, - каже він, коли ми міряємо мій зріст.

- Міо, мій Міо, - каже він, і голос у нього ласкавий і ніжний.

Виявляється, я зовсім не Буссе.

- Я шукав тебе цілих дев'ять років, - каже мій тато-король. - Я не раз довго не міг заснути і все проказував: "Міо, мій Міо".

# data[].attributes.attachment_link.title
Міо, мій Міо - Астрід Ліндгрен, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте повний текст "Міо, мій Міо" (автор: Астрід Ліндгрен) онлайн українською. Повний текст електронної книги Астрід Ліндгрен - Міо, мій Міо в перекладі українською мовою на УкрЛіб

# data[].attributes.headline
29.04  Тема. Йоганна Ягелло " Кава з кардамоном"

# data[].attributes.subject
29.04  Тема. Йоганна Ягелло " Кава з кардамоном"

# data[].attributes.body
Сьогодні ми розпочинаємо вивчати розділ " Сучасна література" Пропоную переглянути матеріали за посиланням https://padlet.com/ludmilapismenna123/rgzgl5qmdfrwk81k
напиши  в зошиті короткий конспект про письменницю і починай читати роман

# data[].attributes.headline
29.04 Тема: Роздуми про майбутнє людини і людства

# data[].attributes.subject
29.04 Тема: Роздуми про майбутнє людини і людства

# data[].attributes.body
Якщо ти знаєш відомості про письменника і прочитав повністю повість " Фах", то тести здолаєш на 12 б.

# data[].attributes.headline
28.04. Маркус Френк Зузак    " Крадійка книжок"

# data[].attributes.subject
28.04. Маркус Френк Зузак    " Крадійка книжок"

# data[].attributes.body
Запишіть короткі відомості про митця і читайте роман про життя Лізель Мемінґер.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Увага! Ви читаєте фрагмент тексту. Повний текст твору вилучено за запитом правовласників!

Маркус Зузак

Крадійка книжок

Присвячується Елізабет і Гельмуту Зузакам.

З любов'ю і захватом

Пролог

Гірський хребет з уламків каменю

Тут оповідач знайомить нас: із собою - кольорами - і крадійкою книжок

Смерть і шоколад

Спершу кольори.

Потім люди.

Так я зазвичай бачу світ.

Чи, принаймні, намагаюся.

ОСЬ МАЛЕНЬКИЙ ФАКТ

Одного дня ви помрете.

Я направду стараюся зробити все, щоб ця тема не була для вас такою песимістичною, хоча більшість людей заледве чи вірять мені і не звертають на мої заперечення жодної уваги. Прошу вас, повірте. Я насправді можу бути оптимістичним. Я можу бути приязним. Поштивим. Привітним. І це лише на одну літеру. Єдине - не просіть мене бути милим. Це аж ніяк не про мене.

РЕАКЦІЯ НА ВИЩЕЗГАДАНИЙ ФАКТ

Це вас тривожить? Закликаю вас - не бійтеся. Я, передусім, справедливий.

Звісно, мені слід відрекомендуватися.

Вступ, так би мовити.

Як же це я міг забути про свої гарні манери?

Я міг би належним чином відрекомендуватися, але, насправді, у цьому немає необхідності. Незабаром ми з вами добре зазнайомимося - й у пригоді нам стануть найрізноманітніші ситуації. Досить зазначити, що одного дня я привітно схилюся над вами. На моїх руках спочине ваша душа. На моєму плечі влаштується якийсь колір. Я обережно віднесу вас.

А в цей час ви лежатимете (дуже рідко я застаю людей на ногах). Ваше тіло задерев'яніє. Можливо, вас хтось знайде; крик розсиплеться у повітрі дрібними бризками. Опісля я почую лише свій подих, звук запаху і своїх кроків.

Питання в тому, якою барвою буде зафарбовано усе навколо, коли я прийду по вас. Яким буде небо?

Мені, приміром, подобається небо кольору шоколаду. Темного, темного шоколаду. Кажуть, що він мені личить. Я ж, проте, намагаюся насолоджуватися усіма кольорами, що потрапляють мені на очі, усім спектром. Мільярд, а то й більше, відтінків, усі вони такі різні, і небо - я його повільно втягую. Це дещо полегшує мій тягар. Допомагає мені розслабитися.

КОРОТЕНЬКА ТЕОРІЯ

Люди помічають колір дня лише на світанку і при заході сонця, а я добре знаю, що кожної секунди день пронизують міріади відтінків та інтонацій. Навіть одна година може містити в собі тисячі різних кольорів. Жовтих, як віск, забризканих крапельками кольору блакитного марева. Похмурих, як темрява.

Така вже у мене робота, що я вирішив для себе їх помічати.

Як я і натякав, мене рятує лише відволікання. Це допомагає не з'їхати з глузду. Допомагає з усім впоратися - зважаючи на те, як довго я виконую цю роботу. Цікаво, чи зможе хто небудь замінити мене? Хто зможе зайняти моє місце, коли мені захочеться взяти відпустку і провести її на якомусь із ваших стандартних курортів - чи то на пляжі, чи то в горах? Відповідь, звичайно ж, - ніхто, і це підштовхнуло мене до цілком свідомого і зваженого рішення: відволікання - це і буде моєю відпусткою. Не варто й казати, що моя відпустка - це фрагменти. Це кольори.

Хоча, ви можете запитати, навіщо йому взагалі потрібна відпустка? Від чого б це йому відволікатися?

Це наближає нас до наступного пункту.

Люди, які залишилися.

Які вижили.

Саме їх я не терплю, не можу на них дивитися, проте частенько таки не втримуюсь і дивлюсь. Я навмисне вишукую кольори, щоб не думати про них, але то тут, то там я помічаю тих, хто залишився, я бачу, як вони подаються під тягарем загадок усвідомлення, відчаю і подиву. У них проколоті серця. У них пробиті легені.

Це, своєю чергою, наближає мене до того, про що я розповім вам сьогодні ввечері, чи вдень, чи хоч якою б там була година або колір. Це історія про одного з тих, хто завжди залишається, - про умільця виживати.

Це коротка історія, у якій також ітиметься про:

- дівчинку;

- деякі слова;

- акордеоніста;

- деяких фанатичних німців;

єврейського кулачного бійця;

і безліч крадіжок.

Крадійку книжок я бачив тричі.

Поблизу залізничної колії

Спершу виринуло щось біле. Сліпучого різновиду.

Напевне, дехто з вас вважає, що білий - це ніякий не колір, та вірить у всілякі інші, далеко не нові, нісенітниці. Так от, я тут для того, щоб сказати, що ви помиляєтесь. Білий - це, безперечно, колір, і особисто я думаю, що вам не хотілося б зі мною сперечатися.

ЗАСПОКІЙЛИВА ЗАЯВА

Будь ласка, заспокойтеся і не зважайте на попередню погрозу.

Я просто вихвалявся

Я зовсім не страшний.

Я зовсім не злий.

Я - підсумок.

Справді, усе біле. Здавалося, ніби весь світ зодягнувся у сніг. Ніби натягнув його на себе, як ви надягаєте светра. Поблизу колії - сліди ніг, що занурилися в сніг ледь не по коліна. Дерева були вкриті сніговими покривалами. Як ви уже зрозуміли - хтось помер. Вони не могли просто залишити його на землі. На даний момент у цьому не було великої проблеми, але невдовзі дорогу попереду розчистять і поїзд рушить далі. Там було двоє кондукторів. Там були одна мама і її донька. Один труп. Мама, дівчинка і труп були впертими і мовчазними. - Ну, то чого ти від мене хочеш? Один кондуктор був високим, другий - низьким. Високий завжди говорив першим, хоча й не був головним. Він подивився на меншого і круглішого. У того ще було м'ясисте червоне обличчя. - Ну, - відповів низький, - ми ж не можемо просто залишити їх тут, так? Високому вривався терпець. - А чом би й ні? Низький страшенно розлютився, аж ледь не вибухнув від гніву. Він втупився у підборіддя високого і прокричав:

Spinnst du?! Ти геть дурний?

З кожною секундою на його щоках густіла огида. Шкіра натягнулася.

- Ходи, - продираючись крізь сніг, сказав він. - Ми занесемо усіх трьох досередини, якщо доведеться. Повідомимо наступну станцію.

А от я вже встиг припуститися найелементарнішої помилки. Та не знаю, як пояснити вам глибину свого розчарування в самому собі. Загалом я зробив усе правильно.

Я уважно роздивився сліпуче сніжно біле небо, яке пропливало у вікнах потяга, що вже рушив. Я майже вдихнув його, проте все одно вагався - я зацікавився. Дівчинкою. Допитливість заволоділа мною, тож я вирішив залишитися довше - наскільки це дозволяв мій графік, і поспостерігати.

За двадцять три хвилини потяг зупинився, і я вийшов разом з ними.

На моїх руках лежала маленька душа.

Я стояв трохи праворуч.

Дует енергійних кондукторів рушив до мами, дівчинки і трупа маленького хлопчика. Добре пам'ятаю, що того дня я голосно дихав. Дивно, що кондуктори не помітили мене, коли проходили поряд. А світ уже прогинався під вагою усього того снігу.

Зліва, десь за десять метрів від мене, стояла бліда і голодна дівчинка і тремтіла від холоду.

Вона цокотіла зубами.

Вона обіймала себе холодними руками.

На обличчі крадійки книжок замерзли сльози.

Затемнення

Далі були чорні завитки - щоб продемонструвати вам, так би мовити, полюси моєї різнобічності. Це був найтемніший час перед світанком.

Цього разу я прийшов по молодого чоловіка - йому було не більше ніж двадцять чотири роки. Літак досі чмихав. Дим струменів із обох його легень.

Розбиваючись, він залишив на землі три глибокі рани. Крила скидалися на відпиляні руки. Вони більше не зможуть змахнути. Ця маленька металева пташка більше не полетить.

ЩЕ ДЕКІЛЬКА МАЛЕНЬКИХ ФАКТІВ

Інколи я приходжу занадто рано.

Я поспішаю, і деякі люди тримаються за життя довше, ніж мали б.

Минуло декілька хвилин, і диму не стало. Вже не було, що віддавати.

Першим прибіг хлопчик - важко дихаючи, з чимось, схожим на ящичок для інструментів, у руці. Страшенно хвилюючись, він підійшов до кабіни і глянув на пілота, вагаючись, чи той іще живий (пілот іще був живий). Десь за тридцять секунд прибігла крадійка книжок.

Минуло багато років, та я впізнав її.

Вона важко дихала.

Із ящичка хлопчик витягнув - що б ви подумали? - плюшевого ведмедика.

Тоді просунув руку крізь розбите вітрове скло і поклав ведмедика пілотові на груди. Посеред румовища з людських уламків і крові сидів усміхнений ведмедик. Декілька хвилин по тому я вирішив ризикнути. Час настав.

Я підійшов, вийняв його душу й обережно відніс її.

У кабіні залишилися тільки тіло, ледь вловимий запах диму й усміхнений плюшевий ведмедик.

Коли навколо зібралася юрба, усе, звісно ж, змінилося. Обрій почав зафарбовуватися сірим, як сажа, кольором. Від чорноти над головою не залишилося нічого, окрім якихось закарлючок, та й ті швидко зникали.

Чоловік, натомість, був кісткового кольору. Його шкіра набула скелетного відтінку. Пошарпана уніформа. Очі - холодні і бурі, як плями від кави, а остання закарлючка, що досі висіла в небі, мала, як на мене, незвичну, проте таку знайому форму. Підпис.

Юрба поводилась так, як поводиться зазвичай.

Поки я пробирався крізь неї, кожен, хто там стояв, підсилював тишу своєю присутністю. Це була ледь концентрована суміш безладних рухів руками, приглушених розмов і мовчазних, тривожних обертів навкруги.

Коли я кинув погляд на літак, мені здалося, що пілот усміхається відкритим ротом.

Такий собі останній сороміцький жарт.

Ще одна кульмінація людського життя.

Пілот лежав, загорнутий у свою уніформу, а дедалі сивіше світло боролося з небом. Як і в багатьох інших випадках, коли я розвертався, щоб піти геть, якась тінь з'явилася на мить, ніби останній подих затемнення, ніби знамення того, що відійшла ще одна душа.

Знаєте, незважаючи на усі барви, яких торкаюся, які вишукую в усьому, що є в цьому світі, я завжди ловлю затемнення, коли помирає людина, нехай навіть це лише мить.

Я бачив мільйони таких затемнень.

Я бачив їх стільки, що всіх уже й не пригадаю.

Прапор

Коли я востаннє її бачив, усе було багряним. Небо скидалося на суп, воно кипіло і вирувало. А в деяких місцях воно пригоріло. Багрянець був поцяткований чорними крихтами і зернами перцю.

Колись діти тут грали у "класики" - на вулиці, схожій на засмальцьовану олією сторінку. Коли я прибув, іще була луна. Кроки стукотіли по дорозі. Дзвінкими голосами сміялись діти, а усмішки - солоні, та вони швидко танули.

А тоді - бомби.

Цього разу було вже запізно.

Сирени. Зозуля репетує по радіо. Та вже занадто пізно.

За лічені хвилини виросли, нагромадилися насипи з бетону і землі. Вулиці перетворилися на розірвані вени. Кров лилася, доки земля не ввібрала її, а тіла в'язнули в ній, як колоди після повені.

Приклеєні до землі. Всі до одного. Сила силенна душ.

Це була доля?

А може, погана вдача?

Невже саме це приклеїло їх до землі?

Ні, аж ніяк.

Будьмо справедливими.

Напевне, винними у цьому були бомби, скинуті людьми, що ховалися десь у хмарах.

А небо - тепер воно було схожим на домашній суп якогось нестерпно пекельного багряного кольору.

# data[].attributes.attachment_link.title
Крадійка книжок - Маркус Френк Зузак, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Увага! Ви читаєте фрагмент тексту. Повний текст твору вилучено за запитом правовласників! Маркус Зузак Крадійка книжок Присвячується Елізабет і Гельмуту Зузакам. З любов'ю і захватом Пролог Гірський хребет з уламків каменю Тут оповідач знайомить нас: із собою - кольорами - і крадійкою книжок Смерть і шоколад Спершу кольори. Потім люди.

# data[].attributes.headline
28.04. Тема.Ерік Вольф Сігел " Історія одного кохання". Розповідь про зворушливе і трагічне кохання. 

# data[].attributes.subject
28.04. Тема.Ерік Вольф Сігел " Історія одного кохання". Розповідь про зворушливе і трагічне кохання. 

# data[].attributes.body
Читаємо твір і створюємо сюжетний ланцюжок.

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія одного кохання — Ерік Сігел, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте повний текст ”Історія одного кохання” (автор: Ерік Сігел) онлайн українською. Повний текст електронної книги Ерік Сігел — Історія одного кохання в перекладі українською мовою на УкрЛіб

# data[].attributes.headline
27.04. Тема. Річард Бах " Чайка Джонатан Лівінґстон"

# data[].attributes.subject
27.04. Тема. Річард Бах " Чайка Джонатан Лівінґстон"

# data[].attributes.body
Перегляньте відеоурок, опрацюйте матеріал підручника і запишіть короткий конспект про Р.Баха, прочитайте повість -притчу " Чайка Джонатан Лівінгстон".

# data[].attributes.headline
27.04. вівторок Тема. Айзек Азімов " Фах" 

# data[].attributes.subject
27.04. вівторок Тема. Айзек Азімов " Фах" 

# data[].attributes.body
Сьогодні ми розпочинаємо вивчати розділ " Сучасна література". Перегляньте експрес-урок, в зошиті напишіть невеликий конспект про Айзека Азімова і його творчість

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Зарубіжна Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес урок Наукова фантастика Айзека Азімова

# data[].attributes.headline
27.04 Тема:Характеристика образів героїв повісті

# data[].attributes.subject
27.04 Тема:Характеристика образів героїв повісті

# data[].attributes.body
Дочитай казку до кінця, переглянь відеоурок, запиши в зошит коротку характеристику героїв.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталія Гиренко

# data[].attributes.attachment_link.title
Р.Дал "Чарлі й шоколадна фабрика"

# data[].attributes.headline
26.04. Тема: Збереження, презентація і популяризація мистецької спадщини.

# data[].attributes.subject
26.04. Тема: Збереження, презентація і популяризація мистецької спадщини.

# data[].attributes.body
опрацьовуємо матеріал підручника с.140-153

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмила Письменная

# data[].attributes.headline
26.04 Тема " Правда життя", або реалістичний стиль у мистецтві

# data[].attributes.subject
26.04 Тема " Правда життя", або реалістичний стиль у мистецтві

# data[].attributes.body
Опрацюй матеріал підручника, переглянь відеоурок

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Свячена

# data[].attributes.attachment_link.title
реалістичний стиль в образотворчому мистецтві

# data[].attributes.headline
26.04.  Тема.  Астрід Анна Емілія Ліндгрен " Міо, мій Міо"

# data[].attributes.subject
26.04.  Тема.  Астрід Анна Емілія Ліндгрен " Міо, мій Міо"

# data[].attributes.body
Дорогі шестикласники, сьогодні ми розпочинаємо вивчати останній розділ " Сучасна література. Зростання і взаємини зі світом" Прочитай статтю в підручнику і переглянь відео про Астрід Ліндгрен, запиши у зошит невеликий конспект про письменницю та її творчість.

# data[].attributes.headline
26.04. Тема. Цікаві пригоди на шоколадній фабриці.

# data[].attributes.subject
26.04. Тема. Цікаві пригоди на шоколадній фабриці.

# data[].attributes.body
Ми продовжуємо знайомитися з казковим світом чарівної фабрики шоколаду. Наскільки уважно ви прочитали текст, перевіримо, натискай на посилання .

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання.

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання.

# data[].attributes.body
Написати лист у майбутнє.

# data[].attributes.headline
23.04. Тема.Ерік Вольф Сіґел. " Історія одного кохання"

# data[].attributes.subject
23.04. Тема.Ерік Вольф Сіґел. " Історія одного кохання"

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Ерік Вольф Сіґел. " Історія одного кохання"
Время: 23 апр. 2021 11:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/74082305924?pwd=R1l0TG9MUG9FdnJHZkxoRVRXbno2dz09

Идентификатор конференции: 740 8230 5924
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
﻿23.04. Тема. Розвиток мовлення. Власне усне висловлювання. 

# data[].attributes.subject
﻿23.04. Тема. Розвиток мовлення. Власне усне висловлювання. 

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Розвиток мовлення. Яке майбутнє нас чекає?
Время: 23 апр. 2021 09:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/75815529268?pwd=SWxodlBkdVZoQU95eUFoSDlXc1ZEZz09

Идентификатор конференции: 758 1552 9268
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
22.04. Тема. Контрольна робота з теми "Перехід до модернізму. Драматургія кін. ХІХ - поч.ХХ ст."

# data[].attributes.subject
22.04. Тема. Контрольна робота з теми "Перехід до модернізму. Драматургія кін. ХІХ - поч.ХХ ст."

# data[].attributes.body
Бажаю успіхів!

# data[].attributes.headline
22.04. Тема. Контрольна робота "Світова новела"

# data[].attributes.subject
22.04. Тема. Контрольна робота "Світова новела"

# data[].attributes.body
Будьте уважні! Обмеження в часі 20 хвилин. Бажаю гарних результатів!

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
23.04. Тема. Філософський зміст твору " Маленький принц"

# data[].attributes.subject
23.04. Тема. Філософський зміст твору " Маленький принц"

# data[].attributes.body
Виконайте завдання тесту до 9.00 27.04.Обмеження в часі 10 хвилин. Будьте уважні! Бажаю гарних результатів!

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
21.04 Тема. Важке прозріння особистості в тоталітарному суспільстві.

# data[].attributes.subject
21.04 Тема. Важке прозріння особистості в тоталітарному суспільстві.

# data[].attributes.body
Опрацюйте інформацію на форзаці підручника, виконайте тест. Бажаю успіху! Увага! Обмеження в часі - 15 хвилин.

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
21.04. Тема. Милорад Павич " Скляний равлик"

# data[].attributes.subject
21.04. Тема. Милорад Павич " Скляний равлик"

# data[].attributes.body
Опрацюйте матеріал підручника с.234-251, виконайте тести до 27.04. Обмеження в часі -15 хвилин. Бажаю успіху!

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
20.04. Тема.Філософський зміст новели " Павутинка"

# data[].attributes.subject
20.04. Тема.Філософський зміст новели " Павутинка"

# data[].attributes.body
Перегляньте презентацію, розв'яжіть кросворд, печворк та кроссенс.

# data[].attributes.headline
20.04. Тема. Цікаві пригоди хлопчика Чарлі та інших дітей на казковій шоколадній фабриці містера Вонки.

# data[].attributes.subject
20.04. Тема. Цікаві пригоди хлопчика Чарлі та інших дітей на казковій шоколадній фабриці містера Вонки.

# data[].attributes.body
Працюємо з текстом твору: складаємо ланцюжок подій твору.

# data[].attributes.headline
20.04 Тема. Художні образи казки-притчі " Маленький принц"

# data[].attributes.subject
20.04 Тема. Художні образи казки-притчі " Маленький принц"

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Художні образи казки-притчі " Маленький принц"
Время: 20 апр. 2021 11:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/77808057614?pwd=cG5KRmtvU2xoejBTUUVWbEI1VTlsUT09

Идентификатор конференции: 778 0805 7614
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
19.04. Повтори вивчене з теми " Телебачення", виконай тести за посиланням.

# data[].attributes.subject
19.04. Повтори вивчене з теми " Телебачення", виконай тести за посиланням.

# data[].attributes.body
Увага! Обмеження в часі: тест потрібно виконати до п'ятниці за 9 хвилин. Успіхів!

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
Опрацювавши тему за 19.04, виконай тестування.

# data[].attributes.subject
Опрацювавши тему за 19.04, виконай тестування.

# data[].attributes.body
Увага! Обмеження в часі: тест потрібно виконати до п'ятниці, за 10 хвилин. Бажаю успіхів!

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
19.04.  Тема: Епоха видатних особистостей

# data[].attributes.subject
19.04.  Тема: Епоха видатних особистостей

# data[].attributes.body
Опрацьовуємо матеріал підручника с.166, перейдіть за посиланням, перегляньте відео та виконайте завдання.

# data[].attributes.headline
19.04. Шеклі " Запах думок".

# data[].attributes.subject
19.04. Шеклі " Запах думок".

# data[].attributes.body
Пройди тестування і підготуй висловлювання " Яке майбутнє нас чекає? Чому?

# data[].attributes.headline
19.04. Тема. Роальд Дал         " Чарлі і шоколадна фабрика"

# data[].attributes.subject
19.04. Тема. Роальд Дал         " Чарлі і шоколадна фабрика"

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Роальд Дал " Чарлі і  шоколадна фабрика"
Время: 19 апр. 2021 08:45 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/71228131030?pwd=Qy82a21lbzZCakJpKzFYMzlPRHl6QT09

Идентификатор конференции: 712 2813 1030
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
16.04. Тема. Людські стосунки, моральні цінності в казці-притчі  " Маленький принц".

# data[].attributes.subject
16.04. Тема. Людські стосунки, моральні цінності в казці-притчі  " Маленький принц".

# data[].attributes.body
Перегляньте відеоурок, заповніть таблицю:
Планета | Представник | Характеристика

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталія Гиренко

# data[].attributes.attachment_link.title
Антуан де Сент-Екзюпері "Маленький принц"

# data[].attributes.headline
16.04. Духовне і фізичне випробування Кліві. Роздуми автора про майбутнє людства.

# data[].attributes.subject
16.04. Духовне і фізичне випробування Кліві. Роздуми автора про майбутнє людства.

# data[].attributes.body
Переглянь відео, головне занотуй у зошит.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Гелемб'юк

# data[].attributes.attachment_link.title
Духовне й фізичне випробування Кліві. Роздуми автора про майбутнє людини та людства

# data[].attributes.headline
16.04 Тема. Провідні мотиви роману Бредбері 

# data[].attributes.subject
16.04 Тема. Провідні мотиви роману Бредбері 

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Провідні мотиви роману Бредбері
Время: 16 апр. 2021 11:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/78774364525?pwd=OHoyWDBoMFE5cGU2dktxSnZicHVEdz09

Идентификатор конференции: 787 7436 4525
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання.

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання.

# data[].attributes.body
Виконати до 19.04., обов'язково попередньо прочитавши новелу " Павутинка". Увага! Обмеження в часі - 10 хвилин. Бажаю успіху!

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання. Виконайте тест до 21.04

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання. Виконайте тест до 21.04

# data[].attributes.body
Увага! Обмеження в часі - 17 хвилин! Знання тексту - обов'язкова умова успіху!

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
15.04. Тема. Символічний сенс сюжету у драмі- феєрії " Синій птах".

# data[].attributes.subject
15.04. Тема. Символічний сенс сюжету у драмі- феєрії " Синій птах".

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Метелінк " Синій птах"
Время: 15 апр. 2021 09:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/75501154799?pwd=OCs1RzIvZDZYc2Q2aTc5SERmNkhqdz09

Идентификатор конференции: 755 0115 4799
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
15.04. Тема. Майстер японської новели Р.Акутагава. " Павутинка"

# data[].attributes.subject
15.04. Тема. Майстер японської новели Р.Акутагава. " Павутинка"

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Акутагава " Павутинка"
Время: 15 апр. 2021 08:45 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/75041521090?pwd=azVSdkVqRDZRaW5OVjlIZDZPUHRMUT09

Идентификатор конференции: 750 4152 1090
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
14.04 Тема. Рей Дуглас Бредбері. " 451 градус за Фаренгейтом"

# data[].attributes.subject
14.04 Тема. Рей Дуглас Бредбері. " 451 градус за Фаренгейтом"

# data[].attributes.body
Занотуйте цікаві для вас факти про Бредбері, використовуючи матеріал підручника та презентації. Прочитайте роман-антиутопію " 451 градус за Фаренгейтом". Бажаю успіху!

# data[].attributes.headline
14.04. Тема. Постмоденізм.

# data[].attributes.subject
14.04. Тема. Постмоденізм.

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Постмодернізм - одне із найяскравіших літературних явищ
Время: 14 апр. 2021 09:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/71968804610?pwd=RUJ5MTFMQUZuUlZyd2dxTno2SlgwUT09

Идентификатор конференции: 719 6880 4610
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання. Перегляньте відео і прочитайте оповідання                 " Запах думок"

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання. Перегляньте відео і прочитайте оповідання                 " Запах думок"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Зарубіжна Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес-урок. Роберт Шеклі. До підручника «Зарубіжна література 6 клас», К.: Грамота, 2019.

# data[].attributes.headline
13.04.Тема. Контрольна робота

# data[].attributes.subject
13.04.Тема. Контрольна робота

# data[].attributes.body
Перейдіть за посиланням і виконайте тестування. Бажаю успіху!

# data[].attributes.headline
13.04. Тема.Дива та їх сприйняття персонажами.

# data[].attributes.subject
13.04. Тема.Дива та їх сприйняття персонажами.

# data[].attributes.body
Опрацюй матеріал підручника, виконай тести за посиланням. Бажаю гарних результатів.

# data[].attributes.headline
13.04. Тема. Антуан де Сент-Екзюпері "Маленький принц" 

# data[].attributes.subject
13.04. Тема. Антуан де Сент-Екзюпері "Маленький принц" 

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Екзюпері " Маленький принц"
Время: 13 апр. 2021 11:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/73276190554?pwd=SGh5dzJWTGxZQUpLNE9ndGRvbWdvZz09

Идентификатор конференции: 732 7619 0554
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання

# data[].attributes.body
Бажаю успіху!

# data[].attributes.headline
12.04.Тема: Телебачення. Створення телепередач.

# data[].attributes.subject
12.04.Тема: Телебачення. Створення телепередач.

# data[].attributes.body
Продовжуємо працювати над темою, перегляньте відео і спробуйте створити свою телепередачу, репортаж чи інший телепродукт. Відео заархівуйте і надішліть на електронну скриньку ludmilapismenna123@gmail.com

# data[].attributes.attachment_link.title
Дитяча телевізійна школа, фінальний проект від "Шалена СІМка. Проект про кіно"

# data[].attributes.headline
12.04. Тема: Романтичні образи в мистецтві.

# data[].attributes.subject
12.04. Тема: Романтичні образи в мистецтві.

# data[].attributes.body
Опрацюй матеріал підручника с.158, перейди за посиланням і виконай завдання.

# data[].attributes.headline
12. 04. Тема. Роберт Шеклі " Запах думок"

# data[].attributes.subject
12. 04. Тема. Роберт Шеклі " Запах думок"

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: " Запах думок" Роберт Шеклі
Время: 12 апр. 2021 09:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/78631204897?pwd=OU81T3MyQjJTUXNxWC9pa09ZZDZtQT09

Идентификатор конференции: 786 3120 4897
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
12.04.Тема. Образ ліричної героїні, котра любить читати. 

# data[].attributes.subject
12.04.Тема. Образ ліричної героїні, котра любить читати. 

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Образ ліричної героїні у вірші М.Цвєтаєвої
Время: 12 апр. 2021 08:45 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/79685597991?pwd=NS9sUXR5WEozYXp4TGFWZ05HTTU4Zz09

Идентификатор конференции: 796 8559 7991
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання на понеділок 12.04

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання на понеділок 12.04

# data[].attributes.headline
09.04. Образ Тома, його динаміка. 

# data[].attributes.subject
09.04. Образ Тома, його динаміка. 

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Бредбері " Усмішка"
Время: 9 апр. 2021 09:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/78539470736?pwd=bVcyS3VIUU1MRzR4by90SmJmYlFEZz09

Идентификатор конференции: 785 3947 0736
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання:

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання:

# data[].attributes.body
Прочитавши оповідання "Усмішка", пройдіть тестування

# data[].attributes.headline
09.04. Тема. Контрольна робота з теми " Бароко. Класицизм"

# data[].attributes.subject
09.04. Тема. Контрольна робота з теми " Бароко. Класицизм"

# data[].attributes.body
Увага! Виконуємо контрольну роботу за посиланням.Обмеження в часі - 30 хвилин. Будьте уважні! Бажаю успіху!
Код доступу 4436172,
відкривши посилання
join.naurok.ua

# data[].attributes.headline
09.04. Контрольна робота з теми " Нові тенденції у драматургії кінця ХІХ - початку ХХ ст."

# data[].attributes.subject
09.04. Контрольна робота з теми " Нові тенденції у драматургії кінця ХІХ - початку ХХ ст."

# data[].attributes.body
Увага! Контрольна робота має обмеження в часі -20 хвилин. Бажаю успіху!

Код доступу 3689066

використати цей код,
відкривши посилання
join.naurok.ua

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
08.04. Тема. Герберт Уеллс     " Чарівна крамниця"

# data[].attributes.subject
08.04. Тема. Герберт Уеллс     " Чарівна крамниця"

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Zoom meeting invitation - Zoom Meeting Людмила Письменна
Время: 8 апр. 2021 08:45 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/77742031066?pwd=ZWsvR0pmcUhqWmpBRDVpMkVJdmJMdz09

Идентификатор конференции: 777 4203 1066
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
08.04 Тема. Зміни в драматургії на межі ХІХ -ХХст. Моріс Метерлінк          " Синій птах"

# data[].attributes.subject
08.04 Тема. Зміни в драматургії на межі ХІХ -ХХст. Моріс Метерлінк          " Синій птах"

# data[].attributes.body
Напишіть конспект про Метерлінка, прочитайте п'єсу " Синій птах".

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ранок на "Лтаві"

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес урок: Моріс Метерлінк

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання активне Завдання необхідно виконати до  7 квітня 16:00 Код доступу 6501924, відкривши посиланняjoin.naurok.ua

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання активне Завдання необхідно виконати до  7 квітня 16:00 Код доступу 6501924, відкривши посиланняjoin.naurok.ua

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
07.04. Тема. Провідні тенденції в драматургії ІІ половини ХХ століття.

# data[].attributes.subject
07.04. Тема. Провідні тенденції в драматургії ІІ половини ХХ століття.

# data[].attributes.body
У вашому підручнику ця тема відсутня, опрацюйте її за підручником Волощук, напишіть конспект або створіть інтелектуальну карту.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Шкільні підручники онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
Зарубіжна література (Волощук) 11 клас

# data[].attributes.attachment_link.description
Нова програма, 2019 рік. Шкільна книга з зарубіжної літератури для 11 класу, автор Євгенія Волощук.

# data[].attributes.headline
Тестування виконати до 12.00 08.04.

# data[].attributes.subject
Тестування виконати до 12.00 08.04.

# data[].attributes.body
Код доступу 1104154

відкривши посилання
join.naurok.ua

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
06.04. Тема. Ідеї«одухотворення» людини й життя засобами мистецтва, збереження національної культури, розвитку мови.

# data[].attributes.subject
06.04. Тема. Ідеї«одухотворення» людини й життя засобами мистецтва, збереження національної культури, розвитку мови.

# data[].attributes.body
Опрацюйте матеріал підручника с.150-156, виконайте самостійну роботу за посиланням.

# data[].attributes.headline
 06.04 Тема:Марина Іванівна Цвєтаєва " Книги у червоній палітурці"

# data[].attributes.subject
 06.04 Тема:Марина Іванівна Цвєтаєва " Книги у червоній палітурці"

# data[].attributes.body
Прочитай за підручником с.259-260 про Марину Цвєтаєву, запиши в зошит невеликий конспект про творчість поетеси.
Переглянь презентацію і навчись виразно читати поезію.

# data[].attributes.headline
06.04 Тема. Розвиток мовлення. Специфіка розкриття образу Бермана

# data[].attributes.subject
06.04 Тема. Розвиток мовлення. Специфіка розкриття образу Бермана

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Розвиток мовлення. Специфіка розкриття образу Бермана
Время: 6 апр. 2021 01:30 PM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/75367946700?pwd=c3ZpZ2xTWU1MY2EwYUpGNGl3clZ2UT09

Идентификатор конференции: 753 6794 6700
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
05.04 Тема. Засоби комічного у комедії Мольєра " Міщанин-шляхтич

# data[].attributes.subject
05.04 Тема. Засоби комічного у комедії Мольєра " Міщанин-шляхтич

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Засоби комічного у комедії Мольєра " Міщанин-шляхтич
Время: 6 апр. 2021 11:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/73643943931?pwd=UXo2eGdOaFYwQnNmYjhmMXVsTFJ6QT09

Идентификатор конференции: 736 4394 3931
Код доступа: 1111

# data[].attributes.body
За допомогою Інтернет-ресурсів та комп'ютерних технологій спробуйте створити буктрейлер на будь-який твір, що ви вивчали на уроках або музичний відеокліп.
Бажаю успіхів!!! Результати вашої роботи прошу надіслати на електронну адресу ludmilapismenna123@gmail.com

# data[].attributes.headline
05.04 Тема: Романтичні образи в мистецтві

# data[].attributes.subject
05.04 Тема: Романтичні образи в мистецтві

# data[].attributes.body
Опрацюй матеріал підручника с.148, переглянь відеоурок і виконай  фотосесію " Романтичні образи моїх сучасників"( підр. с.157)Виконане завдання пришліть на електронну адресу
ludmilapismenna123@gmail.com

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Світлана Снігур

# data[].attributes.attachment_link.title
8 клас.  Відеоурок  за темою "Романтизм у музиці, театрі й моді".

# data[].attributes.headline
05.04.Тема. Бредбері " Усмішка". Тривога за руйнування духовних цінностей.

# data[].attributes.subject
05.04.Тема. Бредбері " Усмішка". Тривога за руйнування духовних цінностей.

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Тривога за руйнування духовних цінностей в оповіданні " Усмішка"
Время: 5 апр. 2021 09:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/71369968711?pwd=MjNjZjJGMDFsdy9rSWdNM3g5bHNLUT09

Идентификатор конференции: 713 6996 8711
Код доступа: 1111

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Персонажі, які оточують героїню
Время: 5 апр. 2021 08:45 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/72650638317?pwd=OE9vRTZGTFBNdS8vOXZPSEE5OU9Ndz09

Идентификатор конференции: 726 5063 8317
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
02.04.Тема.Б.Шоу " Пігмаліон". Ідея " одухотворення" людини і  життя засобами мистецтва

# data[].attributes.subject
02.04.Тема.Б.Шоу " Пігмаліон". Ідея " одухотворення" людини і  життя засобами мистецтва

# data[].attributes.body
Самостійно опрацюйте матеріал підручника. Виконайте тести за посиланням. Бажаю успіху! Маю надію, що п'єсу ви вже прочитали.

# data[].attributes.headline
02.04.Тема. Рей Дуглас Бредбері " Усмішка".

# data[].attributes.subject
02.04.Тема. Рей Дуглас Бредбері " Усмішка".

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Рей Дуглас Бредбері " Усмішка"
Время: 2 апр. 2021 09:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/73368080777?pwd=dGkwSkFmaVkxdzY0VnJzZldFMUQzdz09

Идентификатор конференции: 733 6808 0777
Код доступа: 1111

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Розвиток мовлення. Аналітичне дослідження поезій.
Время: 1 апр. 2021 09:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/74528406456?pwd=em5hVWNUbEUrVjcxSGVFVFBIWWRlQT09

Идентификатор конференции: 745 2840 6456
Код доступа: 1111

# data[].attributes.attachment_link.title
Презентация розв.мовл.

# data[].attributes.headline
01.04 Новела " Останній листок" - гімн людині, котра здатна на самопожертву заради ближнього.

# data[].attributes.subject
01.04 Новела " Останній листок" - гімн людині, котра здатна на самопожертву заради ближнього.

# data[].attributes.body
Перегляньте відеоурок, випишіть цитати, що характеризують образ Бермана.

# data[].attributes.attachment_link.title
ОГенрі урок ЯковлєваТП

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Маріанна Гончаренко

# data[].attributes.attachment_link.title
Габріель Гарсія Маркес "Стариган із крилами". Дистанційний урок зарубіжної літератури. 11 клас

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Ґ. Маркес " Стариган із крилами"
Время: 31 мар. 2021 09:45 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/78869373263?pwd=TDdickM3VnhybFc0ZEc4ckR6Y1oyZz09

Идентификатор конференции: 788 6937 3263
Код доступа: 1111

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: Динаміка образу Елайзи Дулітл
Время: 31 мар. 2021 08:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/77603444946?pwd=YnBBRFk0YTk4akY1R05SS1d1cFQxdz09

Идентификатор конференции: 776 0344 4946
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
02.04 Тема. Основні образи комедії Мольєра " Міщанин -шляхтич".

# data[].attributes.subject
02.04 Тема. Основні образи комедії Мольєра " Міщанин -шляхтич".

# data[].attributes.body
Перегляньте відеоурок, запишіть в зошити коротку характеристику головних осіб. Сфотографуйте напрацьоване і пришліть на електронну адресу
﻿ludmilapismenna123@gmail.com

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмила Данилко

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес-урок. Основні образи комедії "Міщанин-шляхтич"

# data[].attributes.headline
30.03. Тема. Новела О.Генрі " Останній листок"

# data[].attributes.subject
30.03. Тема. Новела О.Генрі " Останній листок"

# data[].attributes.body
Читаємо новелу, відповідаємо на запитання с.219.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
В невеличкому районі на захід від площі Вашінгтона вулиці показилися й розбились на вузькі смужки, що називаються проїздами. Ці проїзди утворюють химерні кути й повороти. Там одна вулиця перетинає навіть сама себе разів зо два. Якомусь художникові пощастило відкрити надзвичайно цінні властивості цієї вулиці. Уявімо собі, що збирач боргів з рахунком за фарби, папір та полотно, йдучи цим маршрутом, раптом стрічає самого себе, коли він уже повертається назад, не діставши в оплату жодного цента!

Отож люди мистецтва незабаром налетіли в старий чудернацький Грініч-Вілідж упошуках вікон, що виходять на північ, гостроверхих дахів XVIII століття, голландських мансард і низької квартирної платні. Потім вони притягли туди з Шостої авеню кілька олов'яних кухлів та одну-дві жаровні й утворили "колонію".

Студія Сью і Джонсі містилася на горищі присадкуватого триповерхового цегляного будинку. Джонсі - пестливе від Джоанна. Одна дівчина приїхала з штату Мен, друга - із штату Каліфорнія. Вони познайомилися за табльдотом у місцевому "Дельмоніко", ресторанчику на Восьмій вулиці, побачили, що їхні погляди намистецтво, салат з листя цикорію та широкі рукави цілком збігаються, і вирішили найняти спільну студію.

Це було в травні. А в листопаді холодний, невидимий пришелець, якого лікарі називають Пневмонією, почав бродити по колонії, торкаючись то одного, то другого своїми крижаними пальцями. По Іст-Сайду цей зарізяка розгулював сміливо, ішов швидко, вражаючи десятки жертв, але тут, у лабіринті вузьких, порослих мохом проїздів, насилу переставляв ноги.

Містера Пневмонію не можна було назвати благородним старим джентльменом. Для цього підтоптаного задишкуватого бовдура з червоними кулацюрами мініатюрна дівчина, недокрівна від каліфорнійських зефірів, навряд чи була тією дичиною, на яку дозволялося полювати. Проте він напосівся на неї, і тепер Джонсі,нездатна й поворухнутись, лежала на фарбованому залізному ліжку, дивлячись крізь невеличкі шибки голландського вікна на глуху стіну сусіднього мурованого будинку.

Одного ранку заклопотаний лікар порухом кошлатої сивої брови запросив Сью в коридор.

- У неї один шанс... ну, скажімо, з десяти,- повідомив він, збиваючи ртуть утермометрі.- І цей шанс полягає в тому, щоб вона хотіла жити. Та коли люди починають діяти в інтересах гробаря, то вся фармакопея - марнота. Ваша маленька подруга вже вирішила, що ніколи не одужає. Які в неї були наміри на майбутнє?

- Вона... вона хотіла намалювати коли-небудь Неаполітанську затоку,- сказала Сью.

- Намалювати? Дурниці! Чи нема у неї чогось такого, про що справді варто було б думати - наприклад, якогось хлопця?

- Хлопця? - перепитала Сью голосом, схожим на звук натягнутої струни.- Хіба хлопець вартий... ні, докторе, нічого такого немає.

- Ну, тоді це просто занепад сил,- підсумував лікар.- Я зроблю все, що тільки може наука, знаряддям якої я є. Але коли мій пацієнт починає рахувати карети в своїй похоронній процесії, я скидаю з цілющої сили ліків п'ятдесят процентів. Якщо вам удасться, щоб вона хоч раз спитала, який буде цієї зими новий фасон рукавів у пальтах, я зможу поручитися, що в неї буде один шанс не з десяти, а з п'яти.

Коли лікар пішов, Сью вибігла в майстерню й плакала в японську паперову серветку, аж доки та геть не розмокла.

Потім узяла креслярську дошку і, насвистуючи веселий мотивчик, незалежно ввійшла до кімнати.

Джонсі, майже непомітна під ковдрою, лежала, повернувшись обличчям до вікна. Сью перестала насвистувати, подумавши, що Джонсі заснула.

Вона прилаштувала дошку й почала малюнок тушшю - ілюстрацію до журнального оповідання. Молоді художники мусять мостити свій шлях у Мистецтво, малюючи ілюстрації до журнальних оповідань, які молоді автори пишуть для того, щоб вимостити собі шлях у Літературу.

Малюючи героя оповідання, ковбоя із штату Айдахо в елегантних штанях, з моноклем,Сью почула тихий шепіт, що повторився кілька разів. Вона швидко підійшла до ліжка.

Очі у Джонсі були широко розплющені. Дівчина дивилась у вікно й лічила - лічила в зворотному порядку:

- "Дванадцять",- мовила вона і трохи згодом: - "одинадцять",- потім: - "десять" і "дев'ять",- а тоді, майже одночасно: - "вісім" і "сім".

Сью стривожено подивилась у вікно. Що там лічити? Адже перед очима лише порожніє безмежно похмуре подвір'я та глуха стіна цегляного будинку на відстан ідвадцяти футів. До половини тієї стіни видряпався старезний плющ, вузлуватий і підгнилий біля коріння. Холодний подих осені струсив з нього листя, й було добре видно, як майже голі галузки рослини чіпляються за потріскані цеглини.

- Що там таке, серденько? - спитала Сью.

- Шість,- ледь чутно мовила Джонсі.- Тепер вони падають швидше. Три дні тому їх було майже сто. Аж голова боліла рахувати. А сьогодні вже легко. Он іще один упав. Тепер лишилося тільки п'ять.

- П'ять чого, серденько? Скажи своїй Сьюді.

- Листків. На плющі. Коли впаде останній, я помру. Я знаю це вже три дні. Хіба лікар нічого тобі не сказав?

- Таких дурниць я ще ніколи не чула,- пирхнула Сью, чудово вдаючи зневагу. Яке відношення має листя старого плюща до твого одужання? А ти ж, капосне дівчисько, так любила цей плющ! Не будь дурненькою. Бо ж іще сьогодні вранці лікар мені казав, що твої шанси одужати, та й то скоро... стривай, як же він сказав?.. Він сказав, що в тебе десять шансів проти одного! А це майже стільки, як у кожного з нас у Нью-Йорку, коли їдеш у трамваї або проходиш повз новий будинок. Спробуй-но тепер з'їсти бульйону і дай твоїй Сьюді докінчити малюнок, щоб можна було продати його редакції і купити своїй хворій дівчинці портвейну, а собі, ненажері, свинячих котлет.

- Не треба більше купувати вина,- мовила Джонсі, не відриваючи погляду від вікна.- Он іще один полетів. А бульйону я не хочу. Залишилось усього чотири листочки. Я хочу, поки не стемніло, побачити, як одірветься останній. Тоді помру і я.

- Джонсі, люба,- сказала Сью, схиляючись над ліжком,- ти можеш пообіцяти мені, що заплющиш очі й не дивитимешся у вікно, поки я закінчу роботу? Я повинна здати ці малюнки завтра. Мені потрібне світло, інакше я опустила б штору.

- А чи не могла б ти малювати в другій кімнаті? - холодно спитала Джонсі.

- Краще я побуду біля тебе,- відповіла Сью.- До того ж я не хочу, щоб ти весь час дивилась на ті дурні листки.

- Тоді скажи мені, коли закінчиш,- заплющуючи очі, попросила Джонсі, бліда й непорушна, мов повалена статуя, - бо я хочу побачити, як упаде останній листок.Я стомилася чекати. Стомилася думати. Мені хочеться розслабитись, ні за що нетриматися й полетіти - дедалі нижче й нижче - як один з отих нещасних, виснажених листків.

- Спробуй заснути,- порадила Сью.- Мені треба покликати сюди Бермана, щобнамалювати з нього відлюдька-золотошукача. Я вийду на хвилинку, не більше. А ти лежи й не рухайся, поки я не повернуся.

Старий Берман був художником і жив на першому поверсі під ними. Йому вже перевалило за шістдесят, і борода в нього, як у скульптури Мікеланджело "Мойсей", кільцями спускалася з його голови сатира на тіло карлика. В мистецтві Берман був невдахою. Сорок років тримав він у руках пензель, але й на крок ненаблизився до своєї Музи, щоб хоч торкнутися краю її мантії. Він весь час збирався створити шедевр, але навіть не почав над ним роботи. Уже кілька років,як він не малював нічого, крім якоїсь мазанини - вивісок та реклам. На шматок хліба він заробляв, позуючи тим молодим художникам з колонії, які не могли платити натурникові-професіоналу. Він занадто багато пив і ще не облишив балачок про свій майбутній шедевр. Що ж до всього іншого, то це був буркітливий Дідок, який нещадно знущався з усякої делікатності, в кому б вона не виявлялась, і дивився на себе як на сторожового пса, спеціально поставленого захищати двох молодих художниць у студії нагорі.

Сью застала Бермана, від якого дуже тхнуло ялівцівкою, в його тьмяно освітленій комірчині внизу. В кутку стояв мольберт з підрамником, на якому було натягнуточисте полотно, що вже двадцять п'ять років чекало перших штрихів шедевра. Сью розповіла старому про химери Джонсі й про свої побоювання відносно того, як би її подруга, легенька й тендітна, немов листок, не відлетіла від них, коли зв'язок із світом у неї ще послабшає.

Старий Берман з червоними очима, які помітно сльозилися, галасливо виявив свою зневагу, знущаючись із таких ідіотських вигадок.

- Що,- кричав він з жахливим німецьким акцентом,- хіба ще є такі дурні, щоб умирати через листя, яке осипається з клятого плюща? Вперше чую. Ні, не хочу позувати для вашого йолопа відлюдька! Як це ви дозволяєте їй забивати голову такими дурницями? Ах, маленька бідолашна міс Джонсі!

- Вона дуже хвора й зовсім знесилена,- сказала Сью,- а від високої температурище наче й схибнулася, бо в голові у неї повно всяких химер. Гаразд, містере Берман, якщо не хочете позувати мені, то й не треба. Просто я думаю, що ви - гидкий старий... старий базіка.

- Ви справжня жінка! - загорлав Берман.- Хто каже, що я не хочу позувати? Ану вперед. Я йду з вами. Півгодини я намагаюся пояснити, що готовий позувати. Боже мій! Тут зовсім непідходяще місце хворіти такій гарній дівчині, як міс Джонсі. Колись я намалюю шедевр, і ми всі виберемося звідси. Їй-бо, виберемося!

Джонсі спала, коли вони піднялися нагору. Сью опустила штору аж до підвіконня й знаком веліла Берманові пройти в другу кімнату. Там вони зупинилися біля вікнай з острахом подивилися на плющ. Потім мовчки перезирнулись. Надворі вперто йшов холодний дощ із снігом. Берман у старій синій сорочці, зображаючи відлюдька-золотошукача, всівся на перекинутому догори дном чайнику, що правив за скелю.

Наступного ранку, прокинувшись після короткого сну, Сью побачила, що Джонсі незводить сумних, широко розплющених очей із опущеної зеленої штори.

- Підніми її, я хочу подивитися,- пошепки наказала Джонсі.

Сью стомлено послухалась.

Неймовірна річ! Цілу ніч періщив дощ і шаленів рвучкий вітер, а на цегляній стіні ще виднів листок плюща. Один-єдиний. Темно-зелений біля стебла, але з жовтизною, тління й розкладу позубчастих краях, він хоробро тримався на галузці за двадцять футів від землі.

- Це останній,- мовила Джонсі.- Я думала, він неодмінно впаде вночі.

# data[].attributes.attachment_link.title
Останній листок - О. Генрі, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
В невеличкому районі на захід від площі Вашінгтона вулиці показилися й розбились на вузькі смужки, що називаються проїздами. Ці проїзди утворюють химерні кути й повороти. Там одна вулиця перетинає навіть сама себе разів зо два. Якомусь художникові пощастило відкрити надзвичайно цінні властивості цієї вулиці.

# data[].attributes.body
﻿Людмила Письменна приглашает вас на запланированную конференцию: Zoom.

Тема: " Міщанин-шляхтич". Тематика і проблематика твору, його загальнолюдське значення.
Время: 30 мар. 2021 11:30 AM Хельсинки

Подключиться к конференции Zoom
https://us04web.zoom.us/j/75638458112?pwd=VE9LcDI4ZkJWY3FhRi9DRllhOEo4Zz09

Идентификатор конференции: 756 3845 8112
Код доступа: 1111

# data[].attributes.headline
30.03.Тема.Образ Аліси.

# data[].attributes.subject
30.03.Тема.Образ Аліси.

# data[].attributes.body
Виконай завдання з робочої картки.

# data[].attributes.attachment_link.title
РОБОЧА КАРТКА УРОКУ Образ Аліси

# data[].attributes.headline
29.03. Тема. Краса і впорядкованість гармонії співзвуч

# data[].attributes.subject
29.03. Тема. Краса і впорядкованість гармонії співзвуч

# data[].attributes.body
Працюємо над параграфами 26-27. Виконати завдання: створити слайдову презентацію " Музика класицизму"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмила Нарыжная

# data[].attributes.attachment_link.title
Л.Бетховен "Лунная соната" - Ludwig Van Beethoven - Moonlight Sonata

# data[].attributes.headline
29.03. Телебачення: реальний та ілюзорний світ.

# data[].attributes.subject
29.03. Телебачення: реальний та ілюзорний світ.

# data[].attributes.body
Опрацюй матеріали підручника с.128, переглянь презентацію

# data[].attributes.attachment_link.title
Відеоурок з мистецтва для учнів 9-х класів