# data[].attributes.body
1938 рік — німецький інженер Конрад Цузе побудував свою першу машину, названу Z1. Це повністю механічна програмувальна цифрова машина. Модель була пробною і в практичній роботі не використовувалась. Її відновлена копія зберігається у Німецькому технічному музеї в Берліні. Того ж року Цузе почав створення машини Z2 (Спочатку ці машини називались V1 і V2. Німецькою це звучить як «Фау1» і «Фау2» і щоб їх не плутали з однойменними ракетами, обчислювальні машини перейменували у Z1 і Z2).

# data[].attributes.location_name
Масачусетс, Сполучені Штати Америки

# data[].attributes.headline
Масачусетс, Сполучені Штати Америки

# data[].attributes.subject
Масачусетс, Сполучені Штати Америки

# data[].attributes.body
1927 рік — в Массачусетському технологічному інституті (MIT) була створена аналогова обчислювальна машина.

# data[].attributes.body
1884–1887 — Герман Голлеріт розробив електричну табулювальну систему, яка використовувалась у переписах населення США 1890 і 1900 років, а також в Російській імперії 1897 року.

# data[].attributes.body
1876 рік — російський математик Чебишов Пафнутій Львович створив сумувальний апарат з безперервною передачею десятків.
1881 він також сконструював до нього приставку для множення і ділення (Арифмометр Чебишова).

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження (1)

# data[].attributes.location_name
Стокгольм, Швеція

# data[].attributes.headline
Стокгольм, Швеція

# data[].attributes.subject
Стокгольм, Швеція

# data[].attributes.body
1855 рік — Ґеорґ Шойц з сином Едвардом (швед. Georg & Edvard Scheutz) зі Стокгольма збудували першу різницеву машину на основі робіт Чарлза Беббіджа.

# data[].attributes.location_name
Англія, Велика Британія

# data[].attributes.headline
Англія, Велика Британія

# data[].attributes.subject
Англія, Велика Британія

# data[].attributes.body
1822 рік — англійський математик Чарлз Беббідж винайшов, але не зміг побудувати, першу різницеву машину (спеціалізований арифмометр для автоматичної побудови математичних таблиць) — Різницеву машину Чарлза Беббіджа.

# data[].attributes.body
1820 рік — перший промисловий випуск арифмометрів. Першість належить французу Тома де Кальмару. Механічні калькулятори використовувались до 1970-х років, коли були витіснені електронними пристроями.

# data[].attributes.body
1801 рік — Жозеф Марі Жаккар збудував ткацький верстат з програмним керуванням, програма роботи якого задавалась комплектом перфокарт.

# data[].attributes.body
1786 рік — німецький військовий інженер Іоган Мюллер висунув ідею «різницевої машини» — спеціалізованого калькулятора для табулювання логарифмів, що обчислюються методом різниць. Калькулятор, побудований на ступінчастих валиках Лейбніца, вийшов достатньо невеликим (13 см в висоту і 30 см у діаметрі), але при цьому міг виконувати чотири арифметичні дії над 14-розрядними числами.

# data[].attributes.body
1723 рік — німецький математик і астроном Христіан Людвиг Герстен на основі робіт Вільгельма Лейбніца створив арифметичну машину.
Машина розраховувала частку та кількість послідовних операцій додавання при множенні чисел. Крім того, в ній була передбачена можливість контролю за правильністю введення даних.

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження

# data[].attributes.body
1673 рік — відомий німецький філософ і математик Ґотфрід Вільгельм Лейбніц збудував механічний калькулятор, який за допомогою двійкової системи числення виконував множення, ділення, додавання і віднімання.
Двійкова система числення — базова в усіх сучасних комп'ютерах. Однак до 1940-х багато розробок (зокрема машина Чарльза Беббіджа і навіть ENIAC 1945 року) були засновані на складнішій у реалізації десятковій системі.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вільгельм Готфрід Лейбніц - провідний німецький філософ, логік, математик, фізик, мовознавець та дипломат. В області математики найважливішим внеском Лейбніца є розробка, поруч з Ньютоном, диференціального та інтегрального числення. Він винаходив усілякі універсальні прийоми для розв'язання всіх завдань відразу і, може тому, слідом за Паскалем, став будувати обчислювальні пристрої.
Вільгельм Готфрід Лейбніц (1646 - 1716)
Лічильний апарат Лейбніца - це винахід ХVII століття, апарат, за допомогою якого можна було виконувати чотири арифметичні операції механічним шляхом. Незабаром винахід отримав назву "калькулятор Лейбніца" і за короткий термін поширилося, як по Німеччині, так і по всій Європі. Цей обчислювальний апарат став не тільки одним з витоків механізованої обчислювальної техніки, а й прообразом калькулятора.

Вільгельм Лейбніц вирішив створити механічний підсумовуючий апарат після знайомства з відомим на той час математиком і фізиком Християном Гюйгенсом. Після того, як Лейбніц більш детально ознайомився зі складними, трудомісткими розрахунками, з якими Гюйгенсу доводилося мати справу, вченого вирішив створити механізм, який зміг би полегшити процес обчислення.

У 70-х роках Лейбніц наводить перший опис свого винаходу. У 1672 році дослідник створив вдосконалений ескіз апарату, а через рік вже представив громадськості новий механізм. Лейбніц зазначив, що апарат ще не досконалий, однак він буде і далі займатися його модернізацією.
Сучасна репліка машини Лейбніца
З 1674 під 1676 рік велася робота над вдосконаленням апарату, і в Лондоні пройшла презентація оновленої версії. Існуючий варіант був лише макетом потрібного механізму і поки ще не міг працювати на повну потужність. "Калькулятор Лейбніца" в тому сенсі, в якому про нього говорить історія, вже був розроблений в середині 90-х років. Це був дванадцатирозрядний механізм, який згодом все одно піддався змінам. Останній і остаточний варіант апарату був зроблений у 1710 році. На свій винахід вчений витратив 24 000 талерів, тоді як зарплата міністра за рік в ті часи була не більша 2000 талерів.
Віртуальна реконструкція машини Лейбніца
Спочатку Лейбніц хотів лише вдосконалити пристрій Паскаля, проте ознайомившись з механізмом більш детально, зрозумів, що слід створювати щось зовсім нове.
Сам творець цього механізму завжди відзначав, що його винахід кардинально відрізняється від механізму Паскаля, так як воно може ділити і множити величезні числа в лічені хвилини, не використовуючи метод почергового додавання і віднімання. Така кардинальна відмінність виникла завдяки тому, що замість коліщат і приводів у машині Лейбніца використовувалися циліндри з нанесеними на них цифрами. Кожен циліндр мав дев'ять рядів виступів або зубців. При цьому перший ряд містив один виступ, другий ряд - два виступи і так аж до дев'ятого ряду, що містив відповідно дев'ять виступів. Циліндри з виступами були рухомими. Незабаром ця деталь стала називатися "ступінчастим валиком". За допомогою цього нововведення при процесі множення не потрібно було кілька разів набирати множник, слід набрати число один раз і провернути ручку, яка перебувала на основному приводному колесі, на стільки обертань, на скільки потрібно помножити число. Якщо ж число при множенні було занадто велике, то операція займала трохи більше часу. Лейбніц придумав пересувати множник, тобто можна було множити на одиницю, десяток, сотню і т.д.
Колесо Лейбніца
Заслуги В.Лейбніца, однак, не обмежуються створенням арифметичного приладу. Починаючи зі студентських років і до кінця життя він займався дослідженням властивостей двійкової системи числення, що стала надалі, основною при створенні комп'ютерів. Він надавав їй якийсь містичний зміст і вважав, що на її базі можна створити універсальну мову для пояснення явищ світу і використання в усіх науках, в тому числі в філософії.

# data[].attributes.attachment_link.title
Машина Лейбніца - Історія розвитку обчислювальної техніки

# data[].attributes.attachment_link.description
Вільгельм Готфрід Лейбніц - провідний німецький філософ, логік, математик, фізик, мовознавець та дипломат. В області математики найважливішим внеском Лейбніца є розробка, поруч з Ньютоном, диференціального та інтегрального числення. Він винаходив усілякі універсальні прийоми для розв'язання всіх завдань відразу і, може тому, слідом за Паскалем, став будувати обчислювальні пристрої.

# data[].attributes.body
1642 рік — Блез Паскаль представив «Паскаліну» — перший реально здійснений і такий, що отримав широку популярність механічний цифровий обчислювальний пристрій.
Прототип приладу додавав та віднімав п'ятирозрядні десяткові числа. Паскаль виготовив понад десять таких обчислювачів, причому останні моделі оперували числами з вісьмома десятковими розрядами.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Створення «Паскаліни» було викликано бажанням Паскаля допомогти своєму батькові. Б атько великого вченого Етьєн Паскаль в 1638 році очолював групу рант'єрів, які протестували проти рішення уряду скасувати виплату ренти, за що і потрапив у немилість кардиналу Рішельє, якій наказав заарештувати бунтівника. Батькові Паскаля довелося бігти.

Блез Паскаль

У 1939 році, завдяки молодшій дочці батька вченого вдалося випросити прощення кардинала. Етьєн Паскаль був призначений на пост інтенданта Руанского генеральство і 2 січня 1640 року сімейство Паскалей прибуло в Руан. Батько Паскаля відразу ж занурився в роботу, день і ніч просиджуючи над підрахунками податкових зборів. У 1642 році, у віці 19 років, Блез Паскаль, бажаючи полегшити роботу свого батька, почав роботу над підсумовуючою машиною. Перша створена модель його не задовільнила і він негайно приступив до її поліпшення. Всього було створено близько 50 різних моделей обчислювальних пристроїв. Паскаль так писав про свою працю: «Я не економив ні часу, ні праці, ні коштів, щоб довести її до стану бути тобі корисною ... Я мав терпіння зробити до 50 різних моделей: одні дерев'яні, інші зі слонової кістки, з ебенового дерева, з міді ... ». Остаточний варіант пристрою був створений в 1645 році.

Паскаліна

Вперше опис «Паскаліни» з'явилося в «Енциклопедії» Дідро в 18 столітті.

Вона являла собою невеликий латунний ящик розміром 36х13х8 см, що містить всередині безліч пов'язаних між собою шестерень і має кілька набраних коліщаток з поділами від 0 до 9, за допомогою яких здійснювалося управління - введення чисел для операцій над ними і відображення результатів операцій у віконцях. Кожне коліщатко відповідало одному розряду числа. Перші варіанти пристрою були пятіразрядні, згодом Паскаль створив шести- і навіть восьмирозрядні варіанти.

Множення в пристрої виконувалося у вигляді багаторазового додавання, для ділення числа можна було використовувати багаторазове віднімання.

Принцип роботи Паскаліни

При розробці лічильної машини Паскаль зіткнувся з безліччю проблем, найбільш гострою з яких було виготовлення вузлів і шестерень. Робочі погано розуміли ідеї вченого  і технологія приладобудування була низька. Іноді Паскалю самому доводилося брати в руки інструменти і доводити до розуму ті чи інші деталі машини, або спрощувати їх конфігурацію, щоб майстри могли їх виготовити.Одну з перших вдалих моделей «Паскаліни» винахідник подарував канцлеру Сегье, що допомогло йому 22 травня 1649 року одержати королівську привілею, яка підтверджувала авторство винаходу і закріплювала за Паскалем право на виробництво і продаж машини.

За 10 років було створено приблизно 50 моделей обчислювальної машини і продано близько дюжини. До нашого часу дійшли 8 зразків. Хоча машина і була революційна для свого часу і викликала загальне захоплення, вона не принесла багатство творцеві, так як практичного застосування не отримала, хоча про неї багато говорилося і писалося. Можливо, тому що клерки, на допомогу яким призначалася машина, боялися втратити через неї роботу, а роботодавці скупилися купувати дорогий пристрій, вважаючи за краще дешеву робочу силу. Проте, ідеї, закладені в основу побудови «Паскаліни», стали основою для розвитку обчислювальної техніки. Вони послужили основою для створення великої кількості всіляких систем підсумовуючих машин.

# data[].attributes.attachment_link.title
Машина Паскаля - Історія розвитку обчислювальної техніки

# data[].attributes.attachment_link.description
Створення "Паскаліни" було викликано бажанням Паскаля допомогти своєму батькові. Б атько великого вченого Етьєн Паскаль в 1638 році очолював групу рант'єрів, які протестували проти рішення уряду скасувати виплату ренти, за що і потрапив у немилість кардиналу Рішельє, якій наказав заарештувати бунтівника. Батькові Паскаля довелося бігти.

# data[].attributes.location_name
Велика Британія

# data[].attributes.headline
Велика Британія

# data[].attributes.subject
Велика Британія

# data[].attributes.body
1630 рік — Річард Деламейн створив кругову логарифмічну лінійку.

# data[].attributes.location_name
Тюбінген, Німеччина

# data[].attributes.headline
Тюбінген, Німеччина

# data[].attributes.subject
Тюбінген, Німеччина

# data[].attributes.body
1623 рік — Вільгельм Шиккард, професор університету Тюбінгену, розробив пристрій на основі зубчастих коліс для додавання і віднімання шестирозрядних десяткових чисел. Невідомо чи був пристрій збудований за життя винахідника, 1960 він був відтворений і був цілком працездатним.

# data[].attributes.attachment_link.title
вільгельм шикард

# data[].attributes.body
1492 рік — Леонардо да Вінчі в одному зі своїх щоденників намалював ескіз 13-розрядного підсумовувального пристрою з десятизубними кільцями. Пристрій, що працює на базі цих креслень було збудовано лише у XX столітті, підтвердивши реальність проекту Леонардо да Вінчі.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Історію механічного етапу розвитку обчислювальної техніки можна почати з 1492 року, коли Леонардо да Вінчі (1452-1519) розробив креслення лічильної машини і описав його в своїх щоденниках, нині відомих, як двотомник "Мадридський Кодекс". Довгий час ці щоденники пролежали в національній бібліотеці Іспанії, поки 13-го лютого 1967 року не були знайдені американськими дослідниками.
Креслення Леонардо да Вінчі
Серед креслень першого тому "Мадридського кодексу", майже повністю присвяченого прикладної механіки, вчені виявили ескіз 13-розрядного підсумовує пристрої з десятізубцовимі кільцями.

Основу лічильної машини становили стрижні з двома зубчастими колесами, велике - з одного боку і маленьке - з іншого. Як видно з ескізу Леонардо да Вінчі, ці стрижні розташовувалися так, щоб маленьке колесо на одному стрижні входило в зчеплення з великим колесом на сусідньому стрижні. Таким чином десять обертів першого стрижня приводили до одного повного обороту другого стрижня, а десять обертів другого - до одного повного обороту третього стрижня і так далі. Вся система складалася з тринадцяти стрижнів і приводилася в рух набором вантажів.

Ймовірно, за життя Леонардо да Вінчі лічильна машина не була створена. Однак, в 1967 році доктор Роберто Гуателлі, відомий експерт з Леонардо да Вінчі, що працює на запрошення фірми IBM над відтворенням машин великого майстра, досліджуючи ескізи лічильної машини в "Мадридському кодексі", згадав, що бачив подібний малюнок в "Атлантичному Кодексі ".

Вивчивши обидва малюнки, доктор Гуателлі створив в 1968 році копію лічильної машини да Вінчі. Сучасна реконструкція машини експонується в музеї IBM:

# data[].attributes.attachment_link.title
Лічильна машина Леонардо да Вінчі - Історія розвитку обчислювальної техніки

# data[].attributes.attachment_link.description
Історію механічного етапу розвитку обчислювальної техніки можна почати з 1492 року, коли Леонардо да Вінчі (1452-1519) розробив креслення лічильної машини і описав його в своїх щоденниках, нині відомих, як двотомник "Мадридський Кодекс". Довгий час ці щоденники пролежали в національній бібліотеці Іспанії, поки 13-го лютого 1967 року не були знайдені американськими дослідниками.

# data[].attributes.body
87 рік до н. е. — у Греції був виготовлений «антикітерський механізм» — механічний пристрій на базі зубчастих передач, що був спеціалізованим астрономічним обчислювачем.
Обчислення виконувались з'єднанням понад 30 бронзових коліс і кількох циферблатів; для обчислення місячних фаз використовувалась диференціальна передача, винахід якої дослідники довгий час датували не раніше XVI століття. З відходом античності навички створення таких пристроїв були забуті; знадобилось близько півтори тисячі років, щоб люди знову навчились створювати схожі за складністю механізми.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Науковці на крок наблизилися до розгадки антикітерського механізму

# data[].attributes.attachment_link.title
Науковці на крок наблизилися до розгадки антикітерського механізму

# data[].attributes.body
500 років до н. е. — у Китаї з'явився більш «сучасний» варіант абаку з кісточками на стрижнях — суаньпань. Одним із різновидів суаньпань є російська рахівниця, яка іноді використовується і нині.

# data[].attributes.body
3000 років до н. е. — у стародавньому Вавилоні була винайдена перша рахівниця — абак. Кількість підрахованих предметів відповідало числу пересунутих кісточок цього інструменту.