# data[].attributes.headline
Словник НУШ: Інтегроване навчання

# data[].attributes.subject
Словник НУШ: Інтегроване навчання

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Освіторія Медіа

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Словник НУШ - рубрика про найважливіші складові педагогіки Нової української школи. Цього разу розбираємо поняття "інтегроване навчання": що це таке, навіщо потрібне та які переваги дає учням.

Діти часто не розуміють, як шкільні предмети пов'язані з реальним життям. Ось життєва ситуація: вдома улюблене цуценятко захворіло. Де про таке вивчають? Це зоологія, бо про собаку? Чи основи здоров'я, бо про хворобу? Безпека життєдіяльності, бо цуценяті дали не дуже свіжу котлету? Чи хімія, бо треба знати, які процеси відбувалися в тій котлеті?

Більшість учнів спираються лише на життєвий досвід у реальних ситуаціях, а знання та навички зі школи залишають для контрольних і тестів, а не застосовують на практиці. Нова українська школа прагне змінити це і давати дитині цілісну картину світу. А для цього вона має бачити, як різні шкільні предмети поєднуються. Особливо це важливо для дітей до 10 років, коли такі процеси мислення, як аналіз, синтез та оперування абстрактними поняттями ще недостатньо розвинені.

Інтеграція - не просто поєднання різних частин, ніби пазлів. Це коли ціле стає більшим, ніж складові, тобто це взаємодія, вплив одне на одного, взаємозбагачення елементів. Утворене ціле має вже нові особливості.

Якщо казати конкретно про школу, урок інтегрованого курсу, скажімо, української мови та літератури, це не просто 25 хвилин вивчення твору за програмою, а потім 20 хвилин - диктант або розбір речень із того самого твору. Варіантів безліч. Приміром, для 5-го класу такий: скласти опис домашнього улюбленця, а потім створити про нього казку. З мови учень вивчає тип мовлення - опис, повторює стилі мовлення. З літератури - глибше знайомиться із жанром казки, епітетами, порівняннями. А якщо відбудеться інтеграція ще й з образотворчим мистецтвом, домашнім завданням буде намалювати цього чотирилапого чи пернатого друга, сфотографувати його. У цьому прикладі знання правил української мови допомагають створити літературний твір. А створення казки стає наочним прикладом для розуміння теорії з української мови.

А ось інший приклад, як знання з окремих шкільних дисциплін формуються в корисну навичку. Дев'ятикласники вивчають на уроках української мови офіційно-діловий стиль мовлення і ставляться до цього часом дуже поверхнево. А на інформатиці вчать шаблони Microsoft Publisher і теж не завжди знають, що із цим робити. На інтегрованому уроці вони можуть створити сучасне резюме: заповнити всі розділи, завантажити фото, візуально оформити все в комп'ютерній програмі. А ще обговорити помилки під час складання резюме, лайфхаки для співбесіди та програти в рольову гру "Співбесіда". От таке заняття залишиться в їхній пам'яті та допоможе під час пошуків роботи.

Чому інтегроване навчання пов'язують із НУШ? Чинні стандарти початкової та базової освіти передбачають, окрім предметного, також інтегроване навчання. Кожна освітня галузь може бути представлена одним предметом, кількома, інтегрованим курсом або предметом та інтегрованим курсом. Наприклад, математику в одні дні тижня учні вчитимуть окремо, а в інші - у рамках курсу "Я пізнаю світ".

- Скажімо, мовно-літературну галузь у 5-9-х класах школа може презентувати учням у будь-якому самостійно обраному вигляді, - пояснює координатор робочої групи з навчально-методичного супроводу НУШ Роман Шиян. - Це можуть бути три окремі предмети: українська мова, українська література та зарубіжна література. Може бути окремо українська мова та окремо інтегрований курс літератури. Також може бути один інтегрований курс. Курси можна інтегрувати як у рамках однієї освітньої галузі, так і кількох: приміром, якщо до української та зарубіжної літератур додати ще предмет "Мистецтво".

Інтеграція може відбуватися на різних рівнях: інтегровані уроки (окремі заняття), інтегровані курси, які вивчають протягом усього навчального року, проведення тематичних днів, тижня або блоків (кількох тижнів), робота над проєктами.

Якщо інтеграція відбувається на основі змісту шкільних дисциплін навколо однієї теми, це тематичний підхід або, як його ще називають, контент-орієнтований. Теми для таких днів, тижнів або блоків можна обрати з модельної навчальної програми або запропонувати учням конкретного класу визначитися з тим, що їх нині цікавить. Де знайти теми та як провести тематичний день можна почитати тут.

Ось як проходить тематичний тиждень "Професії" у першому класі НУШ.

Діти записують назви професій та дізнаються про них геть усе:

вчаться читати короткі тексти про різних спеціалістів;

демонструють професійну діяльність під час театралізацій або спортивних ігор;

розв'язують задачі на додавання та віднімання, які стосуються виробництва;

здійснюють різні вимірювання;

розрізняють рукотворні та природні об'єкти;

роблять тематичні саморобки, малюнки;

дізнаються, у чому цінність конкретної професії для громади, та виявляють власні уподобання і захоплення.

Діяльнісний підхід - це інтеграція навичок, орієнтована на формування способів дій. Наприклад, щоб діти навчилися порівнювати, вчитель пропонує порівнювати слова, числа, предмети, малюнки, рухи одночасно на уроках з різних предметів. Метод навчання, за якого дитина не отримує знання в готовому вигляді, а здобуває їх сама у процесі власної навчально-пізнавальної діяльності, називається діяльнісним методом.

Які переваги інтегрованого навчання для учнів?

чіткіше розуміння мети кожного предмета в різних контекстах;

глибше розуміння будь-якої теми завдяки її дослідженню через кілька точок зору;

краще усвідомлення комплексного підходу, через який предмети, навички, ідеї та різні точки зору пов'язані з реальним світом;

вдосконалення навичок системного мислення.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Словник НУШ: інтегроване навчання

# data[].attributes.attachment_link.description
Що таке інтегроване навчання? Навіщо воно в НУШ? Які переваги дає інтегроване навчання дітям?

# data[].attributes.headline
Як оцінювати без оцінок: покрокова інструкція сучасного вчителя

# data[].attributes.subject
Як оцінювати без оцінок: покрокова інструкція сучасного вчителя

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Освіторія Медіа

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Зображення: Irina Molchanova from Ouch!

Як оцінювати учнів ефективно? Які стратегії формувального оцінювання підвищують самостійність учнів? Як забезпечити ефективний зворотний зв'язок? Юрій Гайдученко, експерт ГС "Освіторія" та вчитель Новопечерської школи, розповідає про інструменти та вправи, щоб ви почали впроваджувати формувальне оцінювання вже сьогодні.

- "Якщо спосіб оцінювання наших учнів не зміниться, культура навчання не зміниться також" - повністю підтримую міркування авторки посібників із формувального оцінювання та нашої колеги Маріки Толволи із Гельсінського університету, - розповідає експерт Юрій Гайдученко. - Формувальне оцінювання, або ж "оцінювання для навчання" - це система з величезною кількістю методів і прийомів. Їх слід використовувати комплексно, адже сегментарний підхід успіху не принесе. Формувальне оцінювання має за мету підкоригувати діяльність як учня, так і педагога, щоб результати навчання дітей покращились.
Три базові компоненти оцінювання

Оцінювання для навчання (формувальне оцінювання)

Оцінювання, яке мотивує дітей вчитися. Вчитель може підкоригувати учня, надати зворотний зв'язок у процесі навчання.

Оцінювання навчання (підсумкове оцінювання)

Assessment of learning - оцінювання самого навчання, підсумкового його "продукту". Вчитель констатує факти, але виправити вже нічого не можна. Оцінювання за підсумком не підвищує успішність учнів так само, як і зважування не допомагає скинути вагу за один день.

Оцінювання як навчання (самооцінювання)

Той вчитель гуру, який зміг навчити дітей сприймати оцінювання як навчання. Тобто, використовувати самооцінювання, щоб розуміти свої реальні показники й не потребувати консультації педагога, щоб оцінити свою роботу.

Процес формувального оцінювання має свій дизайн. На першому місці - мета.

Ми маємо розуміти, навіщо використовуємо формувальне оцінювання, що воно нам дасть і чим відрізнятиметься від традиційного процесу оцінювання. Це допоможе змінити культуру оцінювання в класі. Запитайте себе:

Який очікуваний результат навчання?

Що я хочу знати про навчання моїх учнів?

Формат
Як я буду оцінювати учнів - письмово, усно, візуально, кінестетично?

Вчитель може домовитися з учнями про невербальні засоби, за допомогою яких він може оцінити роботу: підморгнути, доторкнутися легенько до плеча, наклеїти певний стікер. Це означатиме, що в роботі є певні неточності, які потрібно виправити тут і зараз.

Час
Коли я буду оцінювати - в процесі пояснення матеріалу чи після?

Підготовка
Що мені знадобиться для формувального оцінювання учнів? Цифрові технології, приміщення як інструмент оцінювання, час, запрошений учитель чи гості як експерти.

Оцінювач
Хто проводитиме оцінювання?

Це буде взаємооцінювання чи оцінюватиме вчитель?

Результат оцінювання
Хто буде оцінений - окремі учні, група чи весь клас?

7 ознак, що у вашому класі реалізується "оцінювання для навчання":

У класі більше цінуються ідеї, висловлені учнями, а не готові відповіді.

Учні знають очікувані результати навчання та критерії успіху.

Учні готові ризикувати, їх не лякають і не зупиняють помилки.

Учні вміють критикувати екологічно, надавати й отримувати відгуки.

Учні відповідають за своє навчання.

Учитель - не єдине джерело знань. Учні вміють користуватися принципом "Запитай у трьох, перш ніж запитати в мене". Таким чином підвищуються комунікативні навички дітей.

Учитель є фасилітатором у класі: він розуміє, як допомогти дітям працювати в групі, досягати результатів за допомогою настанов чи зворотного зв'язку.

Вчителям потрібно чітко визначити цілі та критерії, за якими вони оцінюватимуть учнів. А учні мають отримати чекліст, за допомогою якого можуть перевірити, чи зробили вони всі кроки для виконання завдання на найвищому рівні.

Далі вчителі мають навчитися визначати особисті потреби учнів за допомогою мозкових штурмів, таблиць, цифрових інструментів Kahoot, Classtime чи звичайної Google-форми. Це допоможе зрозуміти, на якому рівні перебувають зараз ваші учні в опануванні теми чи формуванні навички.

Наступний етап - спостереження. Педагог спостерігає за процесом навчання та "маркує" попередній результат - наприклад, ставить "плюсики" певного кольору, що сигналізують учню: "Ти досягнув цього етапу і йдеш далі".

Наступний етап - перевірка розуміння, сприйняття та відтворення учнями інформації. Для цього вчитель може використати опитувальник, який покаже, чи зрозуміла дитина, над чим працювала.

І насамкінець: потрібно отримати докази розуміння та формування навичок учнями. Допоможуть контрольні таблиці, портфоліо, оцінювання кінцевих продуктів роботи.

Онлайн-інструменти допоможуть швидко перевірити, чи добре опанували учні конкретну тему.

Коли учні переглядають відео довше ніж 5 хвилин, то починають втрачати увагу й концентрацію. Тож учителю варто подбати про те, щоб у навчальному відео з'являлися запитання, коментарі самих учнів та їхні думки. Діти мають взаємодіяти з контентом.

Поділіть відеоінтерактив на смислові блоки та зробіть доступною опцію коригування відповіді під час перегляду. Найпростіший інструмент - LearningApps, призначений саме для формувального оцінювання. Там є чимало шаблонів від ваших колег, які ви можете відкорегувати під потреби свого класу. Великий плюс цього інструменту - коли учень робить помилки, може повернутися до виправлення. Обов'язково зареєструйтеся, щоб користуватись усіма можливостями LearningApps. Для кожного класу вам потрібно буде створити окрему папку.

Ще один інструмент, який я ціную - Edpuzzle. Тут ви створите тестові завдання з однією чи двома правильними відповідями. Також є опція коментування учнями почутого під час паузи у відтворенні відео, створення нотаток учнями та багато інших цікавинок.

Експертна оцінка - цікавий спосіб відслідкувати учнівський прогрес. Експертами можуть бути учні, якщо попередньо опрацювали новий матеріал. Звісно ж, це можуть бути реальні експерти - вчителі, батьки, запрошені спікери (у класі чи онлайн). Під час "експертної оцінки" можемо використовувати онлайн-дошку Padlet.

Отже, одні учні виставлятимуть на дошці виконані завдання, інші коментуватимуть роботи з точки зору експерта. Для цього використайте прийом "3,2,1". Маєте попросити експерта занотувати три позитивні моменти, які сподобались у роботі. Потім - два уточнювальні запитання автору роботи, а в кінці - одну рекомендацію від себе. Саме такий процес конструктивної критики навчить дітей оцінювати одне одного правильно, а не просто симпатизувати чи критикувати. Зауважте, інструкція до завдання "Експертна оцінка" має бути чітка. Обирайте критерій - дизайн, мовне оформлення. І вже на основі цих критеріїв експерти коментуватимуть роботи.

Дієві та цікаві для самих учнів інструменти, що допомагають перевірити, наскільки швидко вони рухаються на шляху до опанування тієї чи іншої теми. Спробуйте створити квестову кімнату раз, і учні проситимуть ще і ще!

Якісний зворотний зв'язок, на відміну від виставлення оцінки (кількісний зворотний зв'язок), передбачає висловлення спостережень за навчальною діяльністю, встановлення емоційного зв'язку з дитиною та опис складних процесів. Тобто, вчитель допомагає учню зрозуміти, що він робив правильно, а де припустився помилок і як їх можна виправити.

Вчителю варто дати учням алгоритм, як помилятись. Дитина має знати, як виправляти похибку, як удосконалити роботу та за допомогою власних помилок створити схему, яка допоможе рухатися далі. До слова, наведений нижче постер є чи не в кожному класі американської школи. Меседж простий: "Помилки - це не страшно. Ми всі навчаємось".

Також запропонуйте учням вправу "Найбрудніший момент". Дитина має подумати й записати у формі рефлексії, що було найважчим моментом під час опрацювання завдання. Із чим було важко впоратись, чого не вистачало та яка допомога потрібна.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олена Юрченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Як оцінювати без оцінок: покроково інструкція сучасного вчителя

# data[].attributes.attachment_link.description
Як оцінювати учнів ефективно? Які інструменти формувального оцінювання допоможуть активізувати учнів у процесі власного навчання?

# data[].attributes.headline
Словник НУШ: Батьківські збори у новому форматі

# data[].attributes.subject
Словник НУШ: Батьківські збори у новому форматі

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Нова українська школа потребує оновленого формату батьківських зборів. Офіційних рекомендацій, як їх проводити, немає. Ми попросили експертку "Освіторії" виокремити дієві правила підготовки до батьківських зборів у стилі НУШ. Наталія Гутарук розповідає про незвичні формати та цікаві командоутворюючі вправи для батьків.

Перед нами тріада гравців: Учні + Батьки + Адміністрація. Щоб гра на полі батьківських зборів видалась успішною, треба продуктивно взаємодіяти з усіма членами команди. Універсальна порада для всіх учасників: хочете, щоб вас почули? Почуйте, будь ласка, першими.

Найважливіша функція батьківських зборів - командоутворююча. Інформативну, яка була до цього панівною, перебрали на себе соціальні мережі, тематичні шкільні чати у Viber.

Під час пандемії батьки втратили звичну точку опори. Тож організатору батьківських зборів спершу треба надати мамам і татам можливість озвучити все, що турбує, болить і викликає неприємні емоції. Знявши цю гостру стресову ситуацію, сторони будуть здатні ухвалювати продуктивні рішення і не перетворять збори на "сеанс масової психотерапії".

Домовтесь із батьками під час зборів бути "тут і зараз": аналізувати актуальні проблеми, а не те, що було місяць чи рік тому. Встановіть правила: не переходити на особистості й не обговорювати окремо взяту дитину. Останнє може зустріти супротив: "Чому я взагалі сюди прийшов?" Саме тому збори, де вам потрібна присутність усіх батьків, проводьте після особистого спілкування з мамами й татами. Навіть 5-7 хвилин персонального спілкування буває достатньо, а формат обирайте самі: зустріч у ZOOM, звичайний телефонний дзвінок, спільна кава, 10 хвилин дорогою на роботу, які можна пройти разом.

Дозвольте батькам спілкуватися між собою. Для цього перед зборами розставте парти в класі парами (на 4 місця кожна пара), а з приходом батьків поділіть їх на групи. Ті форми групової роботи, які гарно працюють з дітьми, чудово показують себе і з дорослими!

Після цього обов'язково озвучте умову: "Розмовляємо фактами". Оціночним судженням - "ні", емоціям - "ні". Кожна група батьків обирає спікера, який озвучить проблеми, називаючи факти. Після озвучення вчитель може одразу прокоментувати або зробити помітку в блокноті, щоб дати зворотний зв'язок трохи згодом. Про терміни домовляєтесь одразу.

Напевно, ви чули про формат "швидких побачень" або ж speed-dating - кожні 3-7 хвилин люди послідовно пересідають від одного столика зі співрозмовником до іншого. Ця вправа чудово працює на батьківських зборах!

Отож, поділіть батьків на дві команди. Перша група пише на аркушах запитання, відповіді на які хоче отримати. Друга команда стає навпроти, це - відповідачі. Модератор каже: "А тепер ви маєте одну хвилину на спілкування". За моїм досвідом, люди встигають поставити й обговорити 1-3 запитання навіть за такий короткий проміжок часу.

Після того як хвилина спливла, команда №2 робить один крок у бік, щоб змінити співрозмовника. За 7 хвилин батьки можуть отримати від інших очікувані ними відповіді й відчути: "Я не один у своїй тривозі! Це треба вирішувати". Або ж, навпаки, приходять до розуміння, що ця конкретна їхня проблема не актуальна для всього класу.
Приклад
Хтось із батьків вважає, що вчителька історії задає надто багато матеріалу на домашнє опрацювання, а вчителька математики "не пояснює правила, і діти змушені шукати їх самостійно".

У процесі хвилинного обговорення з іншими батьками з'ясовується, що інші діти не скаржилися на надлишкове навантаження або також відчували нестачу пояснень з математики, написали вчительці особисто, і вона все пояснила.
Плюси вправи
Батьки діляться одне з одним практичними кейсами вирішення проблем і спірних запитань. А вчитель під час такої вправи інтенсифікує спілкування, яке й так відбувалося б між батьками, але за межами школи й у формі пліток.
Підводне каміння вправи
Перші відповіді на запитання можуть бути доволі агресивними, але ця напруга дуже швидко спадає.

Цю вправу варто застосовувати в класі, де назріла дуже болісна проблема, і ви бачите, що батьки прийшли на зустріч, налаштовані вкрай рішуче.

Для участі у вправі потрібні двоє батьків. Перший отримує роль "Мами": "Уявіть, що ви прийшли до школи та маєте написати пояснювальну, чому ваша дитина пропустила навчальний день". Другий з батьків отримує роль "Дитини": "Уявіть, що ви - стурбована дитина двох років, яка плаче і якій дискомфортно. Вона постійно щось хоче: їсти, спати, дивитися книжку".

"Мама" отримує завдання: "Ви маєте одночасно розказувати дитині казку (вербальна активність), писати пояснювальну (концентрація) і їсти яблуко". Коли дія починається, "Дитина" має додатково заважати матусі.
Плюси вправи
Несподівано для себе батьки отримують візуалізацію, в якій ситуації опинились їхні діти. Сучасним школярам одночасно потрібно встигати навчатись і виконувати гору "домашок", займатись у гуртках, створювати проєкти, та ще й встигнути зробити "щось для себе". Тому якщо комусь із батьків здавалося, що дитина недопрацьовує в певному предметі, не завжди показує хороші результати, - зможуть оцінити стрес від мультитаскінгу.

Індивідуальні зустрічі з батьками
Проблеми конкретного учня ніколи не слід виносити на загальні батьківські збори - для цього існують зустрічі віч-на-віч із батьками.

Мами й тати можуть дізнатися про індивідуальні досягнення дитини та успішність (і прогрес) із різних дисциплін, вектори навчального і творчого зростання. Варто обговорити і те, як комунікує дитина, які має психологічні особливості.

Я наполягаю на тому, щоб батьки під час індивідуальних зустрічей заговорили першими й озвучили хвилювання, плани, побажання на майбутнє. А вчитель, у свою чергу, називатиме реальні факти про успішність, зони росту. Такі зустрічі - чудова можливість для батьків зрозуміти свою дитину краще. Вчитель може їм донести і хороші, і тривожні моменти, яких вони, можливо, вдома не бачать.
Неформальне спілкування з батьківським колективом
До неформального спілкування можна віднести тренінги для батьків у школах, дні відкритих дверей. Ось ми, наприклад, кілька разів на рік влаштовуємо "Родинний день у школі" - перед Днем святого Миколая, Великоднем чи 8 березня. Цього дня двері школи не просто відчинені для батьків, дідусів і бабусь - вони проводять із дітьми всі шість уроків та активно залучені в процес. День ділимо на три блоки: Інтелектуальний, Фізичний, Крафтовий (створення поробок). За весь день нам вдається якісно провести 5-6 майстерок. Але діти самі обирають, що їм буде цікаво зробити власними руками, чого навчитись. Що б не обрали - це робитимуть з ними рідні. Роль дорослих - готувати, проводити й модерувати активності.
Батьківські збори: командоутворюючі або настановчі
Загальні настановчі збори можна проводити на початку шкільного року окремо для батьків початкової чи старшої школи або ж за паралелями класів. Обговорюються правила, цілі, відбувається сесія "Запитання-відповіді".

Про командутворюючий формат батьківських зборів ми говорили вище: наважтеся спробувати кілька ігор, і ви переконаєтесь, що батьківські збори можуть бути значно більш конструктивними.

Факти, а не емоції.

Соціальна дистанція не означає відстороненість. У жодному разі не відсторонюйтесь від проблем, а шукайте нові формати взаємодії.

Якісний і позитивний зворотний зв'язок - такий, "від якого хочеться жити".

Пропонуйте алгоритм дій та кроків наперед і давайте людям час. Батькам потрібно обговорити й обдумати почуте на зборах, провести трохи часу із цією інформацією, "порадитись" із відкритими джерелами, а вже потім прийняти власне рішення.

Якщо є проблемні питання - не бійтеся їх, а одразу обговорюйте. Проте маєте бути суворим модератором обговорення.

По-хорошому провокуйте батьків на озвучення власних способів вирішення ситуацій і конкретних проблем.

Озвучуйте, що відповідальність за результат рівноцінно розподілений між усіма учасниками освітнього процесу.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олена Юрченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Батьківські збори у новому форматі: Словник НУШ

# data[].attributes.attachment_link.description
Цікаві вправи та три різні форми проведення батьківських зборів у стилі НУШ.

# data[].attributes.headline
30 фраз-мотиваторів замість «Неправильно»

# data[].attributes.subject
30 фраз-мотиваторів замість «Неправильно»

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
30 фраз-мотиваторів замість «Неправильно»

# data[].attributes.attachment_link.description
Привчайте учнів до ґрунтовного зворотного зв’язку, самовиправлення та легкого ставлення до помилок. 30 способів це зробити.

# data[].attributes.headline
Онлайн-урок в умовах війни: оцінки, домашні завдання, ресурси

# data[].attributes.subject
Онлайн-урок в умовах війни: оцінки, домашні завдання, ресурси

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Зображення: depositphotos.com

Станом на 12 квітня до дистанційного навчання в українських школах повернулися понад 3,5 млн учнів. Але відновлення навчання - неабиякий виклик для вчителів. Вони мають не лише навчити нового, а й знайти підхід до стривожених школярів. Як дозувати навчальне навантаження під час онлайн-уроків у часи війни? Чи ставити оцінки і чи давати домашні завдання? Які прості онлайн-ресурси використати, щоб учні добре засвоїли урок? Занотували корисні лайфхаки з вебінару від EdEra "Ефективне онлайн-навчання в умовах війни".

Кожен учитель України стикнувся із запитанням: як навчати дітей під час надзвичайних ситуацій, під час війни? Головна мета дистанційного навчання під час воєнного стану - це психологічна підтримка, спілкування, перемикання уваги дітей.

Транслюйте дітям свій оптимізм і впевненість: "Любі учні, ми все з вами встигнемо опрацювати".

Найкращий варіант - дотримуватись адекватних навчальних навантажень.

Даємо мозку крок за кроком відновити можливість приймати більше навантаження.

Після низки важких переживань у всіх нас пізнавальні процеси і свідомість дещо пригальмовані. Це обумовлено тим, що була і залишається загроза життю.

Створюйте ситуації успіху та позитивну мотивацію.

(на прикладі початкових класів від експертки Яни Хіжінської з Unique School)

Спершу варто встановити емоційний зв'язок з учнями, запитати: "Клас, як настрій, як ваші справи, що в кого нового?" Можна запитати, чи хоче хтось розповісти, що він сьогодні відчуває, що хорошого було вчора ввечері чи яка з маленьких приємностей сталася сьогодні вранці.

Виділіть трохи часу на обговорення, озвучення мрій про майбутнє. Планування бодай недалекого майбутнього дає сили і наснагу як дітям, так і дорослим.

Настає час для обговорення теми минулого уроку.

Проведіть з учнями дихальні вправи. Запропонуйте намалювати повітрям квітку, тортик зі свічками та задмухати вогники на смаколику.

І тільки тепер учитель має ознайомити дітей з основною пізнавальною частиною.

Виділіть кілька хвилин на фізичні вправи та руханки - їх дуже багато на YouTube.

Час для інтерактиву, обговорення, гри.

Підсумки уроку.

Яна Хіжінська, яка викладає в Unique School розповідає, що в їхній школі стараються детально розповідати учням, як працює та як влаштована армія України, яку зброю використовує. У школі навіть ввели курс під назвою "Супергерої безпеки" - з нього о 9:00 починається кожен навчальний день і він адаптований до віку школярів.

- Ми не забуваємо про науковий підхід: на питання "Що ж ми зробимо з тими сотнями танків, які прийшли в нашу країну?", відповідь: "Наші війська знищать їх, ось такою зброєю. Не банкою огірків, не палицею, не шаманськими танцями - для цього є спеціальна зброя. Вона працює ось так. Саме тому ми чуємо звуки, які можуть лякати. Але нас із вами захищають, обороняють.

Важливо говорити дітям правду, адже якщо ми не скажемо всієї правди, вони дофантазують. Дорослим, зі свого боку, важливо зберігати позитивну риторику, але не обіцяти див, якщо немає гарантій. Дуже важливо включати в розповіді інформацію про базові потреби людини і про те, що їх ніхто не має права порушувати. Дещо складніше вчителям може бути навчитися приймати негативні емоції дитини та працювати з ними і давати правильну підтримку.

Захищати Батьківщину - теж професія.

Кожен із нас зараз воїн і в кожного свій фронт (освітній, медичний, волонтерський). Тобі не обов'язково братися за зброю, але ти можеш допомогти.

Не можна стати зрілою, відповідальною і професійною людиною без труднощів та викликів.

Нічого не робити, просто сидіти і чекати, коли все скінчиться - програшна позиція. Наша сила - в єдності та взаємодопомозі.

Ми маємо навчитися приборкувати свої страхи.

Намагайтеся додавати креатив у звичайні домашки. Наприклад, створіть сучасну абетку, де кожній літері українського алфавіту буде присвоєно відповідник у вигляді позитивних знаків емодзі (піктограми з месенджерів). Спробуйте зашифрувати ваше ім'я мовою емодзі, використовуючи запропоновані знаки-зображення. Виходить? Запропонуйте скласти речення, провести математичні дії.

Спробуйте домашні завдання зовсім іншого типу, які називаю "Дозволь собі". Тобто, замість звичайного завдання дитина отримує картку з надписом: "Дозволь собі..." Варіанти можуть бути різні. Наприклад: "Дозволь собі пригадати щось важливе і давно забуте. Про що важливе ти міг забути? Може, про якусь сильну мрію? Може, про якийсь проєкт, який не був реалізований з різних причин? Дозволь собі пригадати. І повір: саме із цього спогаду почнеться твоя точка опори". Відповідь треба прописати.

Або ще: "Дозволь собі почути своє серце. Наше серце говорить з нами все життя! Просто ми не завжди вміємо його почути. Настав час навчитися... Слухай своє серце, чого насправді зараз хочеться. Повчись у свого серця продуктивності, працелюбності, сили, енергії, впевненості. "Найголовнішого очима не побачиш, адже бачить одне серце".

Або так: "Дозволь собі робити кращий вибір. Життя - це вибір. Як ми можемо обирати речі, так і обираємо, що сказати, що думати. Все зводиться до вибору. Вибір правильних речей, які варто цінувати, на яких можна зосередитися. Вибір правильної реакції на складну ситуацію".

Безкоштовні онлайн-курси для шкільного навчання та власного розвитку:

Art4kids - мистецтво для початківців.

Campster - гейміфікована онлайн-платформа з курсами мов, інтернет-маркетингу, копірайтингу, фотошопу.

Kiron - безкоштовні курси для українців, які переїхали до інших країн, та всіх, хто постраждав від війни. Там є курси вивчення мов та програмування.

Coursera - понад 5200 курсів від університетів.

Креативна практика - онлайн-платформа для освіти та кар'єри в креативних індустріях. У доступі курси "Основи дизайну", "Графічний дизайн", "UX/UI. Проєктування і дизайн інтерфейсів", "Робота з Illustrator" та інші.

Безкоштовний доступ до всіх електронних та аудіокниг на Yakaboo. Безкоштовний доступ до дитячих електронних книг від "Видавництва Старого Лева". Доступ до дитячої, нон-фікшн літератури від видавництва Vivat. Читайте бестселер від "Освіторії" - книгу "Як не збожеволіти від батьківства". За 1 гривню можна завантажити будь-яку книгу видавництва "Фоліо". Усі кошти йдуть на ЗСУ.

Застосунок Headway познайомить вас із головними ідеями нон-фікшн бестселерів. У ньому зібрані стислі перекази англійською мовою з понад тисячі нон-фікшн книг про психологію, саморозвиток, бізнес, стосунки та історію суспільства. Їх можна прочитати чи прослухати за 15 хвилин. У застосунку - понад 13 тисяч карток. Тренуйте свою англійську!

Telegram-канал "Павлуша і Ява", який створили студенти університету Карпенка-Карого. Там багато аудіоказок, які можна слухати навіть без доступу до інтернету - достатньо лише завантажити.

Шаблони з готовими вправами для групової роботи на сайті Анни-Марії Богосвятської.

Інформаційні картки про актуальні питання і проблеми з інфографікою від EdEra.

Додаток VOS. Серед інструментів - ведення щоденника, трекер настрою, афірмації, дихальні вправи, звіти про самопочуття. Українцям дають доступ до преміум-версії.

Безкоштовний застосунок Da Vinci Kids перенесе навчання в життя разом зі світом дитячих телешоу й освітніх ігор.

Додаток Meditopia для медитацій. Тут понад 250 сесій медитації з високоякісним аудіо.

Better Me - застосунок з індивідуальними програмами тренувань з танців, фітнесу, боксу, йоги, пілатесу. Є програми для вагітних, людей похилого віку і людей з інвалідністю.

Doctor Online - мобільний сервіс моніторингу здоров'я, у підтримці якого працюють сімейні лікарі, терапевти, педіатри, кардіологи, ендокринологи, гінекологи, невропатологи. Українці можуть отримувати консультації безкоштовно - у чаті чи за допомогою відеозв'язку.

Boosta та курси програмування ITVDN - для тих, хто хоче навчитись програмування з нуля.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олена Юрченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Онлайн-урок в умовах війни: оцінки, домашні завдання, ресурси

# data[].attributes.attachment_link.description
Станом на 12 квітня до дистанційного навчання в українських школах повернулися понад 3,5 млн учнів. Але відновлення навчання - неабиякий виклик для вчителів. Вони мають не лише навчити нового, а й знайти підхід до стривожених школярів. Як дозувати навчальне навантаження під час онлайн-уроків у часи війни? Чи ставити оцінки і чи давати домашні завдання?

# data[].attributes.headline
60 фраз-мотиваторів замість «Молодець», які виручать кожного вчителя

# data[].attributes.subject
60 фраз-мотиваторів замість «Молодець», які виручать кожного вчителя

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олена Юрченко

# data[].attributes.attachment_link.title
60 фраз-мотиваторів замість «Молодець», які виручать кожного вчителя

# data[].attributes.attachment_link.description
Замість оцінок та слова ”Молодець” пропонуємо 60 фраз-мотиваторів. Вони виручать кожного вчителя.

# data[].attributes.headline
Словник НУШ: Оцінювання, що мотивує: формувальне, підсумкове, самостійне

# data[].attributes.subject
Словник НУШ: Оцінювання, що мотивує: формувальне, підсумкове, самостійне

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Освіторія Медіа

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вчительський toolbox - це скринька інструментів сучасного педагога. Тут кожен учитель знайде корисні методичні поради, практичний досвід колег та матеріали, які можна одразу брати в роботу. Щомісяця "Освіторія.Медіа" складатиме для вас нову скриньку: нічого зайвого - лише те, що пригодиться в роботі щодня. А на самому дні скриньки - матеріал для натхнення та роздумів. Відкривайте наш перший toolbox про оцінювання без знецінювання: формувальне, підсумкове і таке, що мотивує вчитися.

Формувальне оцінювання - це оцінювання, яке мотивує дітей вчитися. Учитель може підкоригувати учня, надати зворотний зв'язок у процесі навчання.

Процес формувального оцінювання має свій дизайн. На першому місці - мета.

Ми маємо розуміти, навіщо використовуємо формувальне оцінювання, що воно нам дасть і чим відрізняється від традиційного. Це допоможе змінити культуру оцінювання в класі. Запитайте себе:

Наприклад, вчитель може домовитися з учнями про невербальні засоби, за допомогою яких він оцінюватиме роботу: підморгнути, доторкнутися легенько до плеча, наклеїти стікер. Це означатиме, що в роботі є певні неточності, які потрібно виправити тут і зараз.

Наприклад, цифрові технології, приміщення як інструмент оцінювання, час, запрошений учитель чи гості як експерти.

Перевірте себе, чи проводите ви в класі "оцінювання для навчання":

У класі більше цінуються ідеї, висловлені учнями, а не готові відповіді.

Учні знають очікувані результати навчання та критерії успіху.

Учні готові ризикувати, їх не лякають і не зупиняють помилки.

Учні вміють критикувати екологічно, надавати й отримувати відгуки.

Учні відповідають за своє навчання.

Учитель - не єдине джерело знань. Учні вміють користуватися принципом "Запитай у трьох, перш ніж запитати в мене". Так підвищуються комунікативні навички дітей.

Учитель є фасилітатором у класі: він розуміє, як допомогти дітям працювати в групі, досягати результатів за допомогою настанов чи зворотного зв'язку.

Формувальне оцінювання - це оцінювання в процесі навчання: щоб зрозуміти, як пройдено певний етап, чи немає затримки, чи діти не збились із заданого напрямку, - пояснює Марина Пристінська, нейропедагогиня і заступниця директора з навчально-виховної роботи Новопечерської школи. - Ще одна його мета - подальше навчання учнів. Отже, що потрібно робити, щоб рух до поставленої мети відбувався в запланованому темпі?

Оцінюючи учнів за певними критеріями, педагог показує дітям, що саме вони мають вивчити. Це допомагає вчителю скласти покроковий план навчання учнів. А щоб бути успішним у навчанні та реалізувати свої навчальні плани, учень має розуміти:

Куди я йду?

Де я перебуваю тепер?

Що я маю робити, щоб досягти поставленої мети?

Яка роль учителя в цьому процесі? На рівні "Куди я йду?" вчитель надає учням чітке та зрозуміле бачення навчальної мети та кінцевого результату. Також педагог має продемонструвати зразки робіт високого та низького рівня успішності.

На рівні "Де я тепер?" учитель допомагає учням ставити власні цілі, надає регулярний описовий зворотний зв'язок та навчає учнів оцінювати власні досягнення.

На рівні "Що я маю робити, щоб досягти поставленої мети?" вчитель за результатами оцінювання визначає подальші кроки в навчанні учнів. А ще надає інструкцію, орієнтовану на потреби кожного учня, та дає дітям можливість відстежувати власні успіхи в навчанні, розмірковувати над ними і ділитися ними з іншими.

Діти максимально вмотивовані вчитися, коли знають кінцеву мету й розуміють кроки її досягнення. У навчальній подорожі діти хочуть, щоб їх хвалили за добре виконану роботу, а також потребують допомоги, коли відчувають труднощі.

Саме тому конструктивний зворотний зв'язок від учителя - важлива складова прогресу учнів на шляху від однієї навчальної мети до іншої. Описовий зворотний зв'язок від учителя надає дорожню карту, у якій зазначено, де перебуває дитина в процесі отримання знань і що вона має зробити, щоб успішно завершити свою подорож.

Ось приклади слів, які вживають учителі в класі, щоб підтримати чи оцінити учнів. Але ці слова зовсім не інформують про те, де учень зараз і куди йому йти далі, тож варто їх позбуватись:

Молодець

Добре

Чудово

Супер

Найкраща робота

Працюєш не в повну силу

Можеш краще

Старайся

А ще саме ці слова формують в учнів певні упередження, які призводять до "фіксованого мислення" та знищують інтерес до навчання.

Описовий зворотний зв'язок - це відгук учителя про виконані навчальні завдання, пов'язаний саме з результатами діяльності учнів. У ньому вчитель підкреслює те, що зроблено правильно, та спонукає до наступних дій, щоб учні могли покращити свою роботу.

Спрямовує увагу на прогнозування навчання, вказуючи на сильні сторони та пропонуючи конкретні кроки для вдосконалення.

Відбувається під час навчання, до виставлення бала. Тобто тоді, коли ще є час щось удосконалити.

Стосується часткового розуміння. Якщо робота учня не демонструє хоча б часткового розуміння поняття чи процесу - зворотний зв'язок не є ефективним. У такому випадку треба дитину навчати й тренувати.

Ефективний зворотний зв'язок не замінює самостійного мислення учнів. Їм не доводиться аналізувати, якщо вчитель сам усе пояснює, а це шкодить процесу навчання.

Зворотний зв'язок має бути обмеженим. За один раз варто давати дитині стільки інформації, скільки вона може опанувати та виправити. Наприклад, під час першого вичитування твору варто звертати увагу на те, наскільки повно розкрита тема, і допрацьовувати цей аспект. А на орфографічні помилки на цьому етапі звертати увагу не варто.

У базовій загальній середній освіті передбачено такі види оцінювання:

У підсумковому оцінюванні суб'єктом оцінювання виступає вчитель. Саме педагог розробляє (або запозичує в готовому вигляді в інших авторів з дотриманням вимог академічної доброчесності) і використовує інструменти оцінювання (види робіт, критерії, шкали) для встановлення якості результатів навчання.

У формувальному оцінюванні вчитель втрачає свою монополію на оцінювання. Безумовно, педагоги здійснюють формувальне оцінювання, але взаємооцінювання та самооцінювання робить учнів також суб'єктами оцінювання. Це означає, що у формувальному оцінюванні інструменти оцінювання мають розроблятися учнями у співпраці з педагогом і застосовуватися щодо робіт одне одного або власної роботи. У першу чергу це стосується критеріїв оцінювання, за якими учні перевіряють усні або письмові роботи. Але в процесі навчання можуть бути і такі навчальні ситуації, коли учні в співпраці з педагогом добирають завдання одне для одного з певного виду роботи, які потім підлягають оцінюванню самими ж дітьми за певними критеріями.

У контексті компетентнісного підходу формувальне оцінювання відбувається постійно, на кожному уроці і під час позаурочної навчальної діяльності (проєктна діяльність, виконання домашнього завдання) у різних формах (оцінювання вчителем, взаємооцінювання, самооцінювання). Формувальне оцінювання відбиває реальний учнівський навчальний досвід, який можна фіксувати через спостереження, приклади дитячих робіт, портфоліо.

Підсумкове оцінювання здійснюється періодично. У Методичних рекомендаціях щодо оцінювання навчальних досягнень учнів 5-6-х класів, які здобувають освіту відповідно до нового Державного стандарту базової середньої освіти запропоновано здійснювати тематичне, семестрове і річне підсумкове оцінювання.

Під час формувального оцінювання можна застосовувати різні шкали:

дворівнева словесна: Так/Ні;

трирівнева словесна: Важко/Складно визначитися/Легко;

чотирирівнева словесна: Ніколи/Рідко/Майже завжди/Завжди;

5-, 10-, 12-бальна шкала.

Якщо рівневі словесні шкали в назві рівнів пропонують критерії їх визначення, то застосування бальної шкали потребує додаткового тлумачення критеріїв для встановлення кількості балів.

Під час підсумкового оцінювання використовуються:

Навчальний заклад може використовувати в підсумковому оцінюванні власну шкалу, але для річного оцінювання має переводити власну шкалу у дванадцятибальну.

Тематичні оцінки виставляють у колонку без дати з написом "Тема".

Тематична оцінка коригуванню не підлягає, тому в журналі не потрібно виводити окрему колонку "Скоригована" після тематичної оцінки.

Тематичну оцінку виводять на основі поточних оцінок.

Проведення діагностичної (контрольної) роботи для виставлення тематичної оцінки - на розсуд учителя залежно від тижневого навантаження.

Під час виставлення поточних оцінок учитель має усвідомлювати, які саме результати навчання було оцінено на певному уроці, за підсумками виконання певного виду навчальної діяльності чи певного завдання з підручника.

Тематична оцінка має відповідати певній групі або кільком групам результатів навчання. Наприклад, під час оцінювання теми 1 відбувається оцінювання результатів навчання з групи 1 та групи 2.

Результати перевірки робочих зошитів у тематичній оцінці не враховують.

Оцінку за семестр ставлять на основі тематичних оцінок та контролю груп загальних результатів.

Перед семестровою оцінкою в колонках без дати виставляють оцінки за кожну групу загальних результатів навчання.

Механізм обчислення семестрової оцінки на основі тематичних оцінок та оцінок за групи результатів навчання заклад освіти визначає самостійно й описує в освітній програмі. Це може бути як просте середнє арифметичне, так і складніший варіант з урахуванням ваги кожної групи результатів.

Перед виставленням семестрової оцінки може бути проведено комплексний контроль результатів навчання, на основі якого виставляють оцінки за групи результатів навчання. Під час складання такого комплексного контролю вчитель має подбати, щоб запропоновані завдання давали змогу оцінити відповідні групи результатів.

Семестрова оцінка на бажання учнів може бути скоригована. Незалежно від того, чи були охочі скоригувати семестрову оцінку, у журналі після семестрової оцінки відводять окрему колонку без дати з написом "Скоригована".

Річне оцінювання здійснюють на підставі загальних оцінок результатів навчання за І і ІІ семестри.

Окрему річну контрольну роботу для цього зазвичай не проводять.

Оцінки за групи результатів у графі "Річна" не виставляють.

Річна оцінка за потреби підлягає коригуванню.

За умови використання власної шкали оцінювання для виставлення річної її переводять у 12-бальну систему.

У випадку неатестації з певного предмета чи інтегрованого курсу в колонці "Річна" роблять запис "н/а" (не атестований/не атестована).

Помилки не робить лише той, хто нічого не робить. Тож навчання не буває без помилок. Експерти наполягають: помилку слід сприймати як подарунок. Цей матеріал назавжди змінить ваше ставлення до помилок і покаже, як робота над помилками може стати ефективним інструментом навчання.

# data[].attributes.attachment_link.title
Оцінювання без оцінок: формувальне, підсумкове та таке, що мотивує

# data[].attributes.attachment_link.description
Що таке формувальне оцінювання? Як оцінювати без оцінок? Як мотивувати через зворотний зв'язок? Про це вчительський toolbox.

# data[].attributes.headline
Словник НУШ: Свідоцтво досягнень

# data[].attributes.subject
Словник НУШ: Свідоцтво досягнень

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Чому замість табелів успішності учні тепер отримують свідоцтва досягнень? Що з ними робити батькам? Навіщо рівневі оцінки у 3-4-му класі, якщо у 5-му будуть звичайні? У нашій традиційній рубриці "Словник НУШ" розбираємо найважливіші складові педагогіки Нової української школи.

Свідоцтво досягнень - документ, який школа видає учневі наприкінці кожного семестру. Він підтверджує, що дитина в цей час брала участь у навчальному процесі, засвідчує, що вона опановує певний рівень освіти. Заповнює свідоцтво переважно вчитель (хоча є і графа "Побажання батьків", де тати і мами можуть записати пропозиції).

Про те, що саме змінює підхід НУШ, свідчать і самі назви старого та нового документів. Табель перекладається як перелік (балів за різними шкільними дисциплінами), і це налаштування, ніби дитина колекціонує оцінки. Донедавна це був стандартний підхід. У дорослому віці кожна посада вимагала від людини певного набору навичок та знань. У сучасному світі цього не досить, щоб знайти роботу до душі. Цінується поєднання навичок, уміння навчатися протягом життя, креативність та чимало інших моментів, які не можна звести до відтворення знань чи копіювання способу дій. Саме тому важливим є процес навчання, поступ, який і показує свідоцтво досягнень, а не лише результати.

Табель успішності акцентує на тому, наскільки учні відповідають прописаним шкільним нормам. Тобто чи здатна дитина "взяти" те, що дає їй вчитель. Якщо в учня не було високих балів за предметами, він потрапляв до "неуспішних", що ставало своєрідним ярликом та пригнічувало мотивацію до навчання.

Свідоцтво досягнень пропонує інший підхід: усе, що там написано, - це позитивні факти. У табелі низькі бали означали, що учень чогось не знає, не вміє, робить багато помилок. Можна сказати, "не дотягує до норми". У свідоцтві досягнень пишуть про те, що дитина вміє, знає, робить. Наприклад, першокласник демонструє помітний прогрес у визначенні геометричних форм предметів, у додаванні та відніманні чисел у межах 10. Він має значні успіхи в тому, як лічить об'єкти у межах 100. А ось розв'язує задачі на знаходження суми, різниці лише з допомогою вчителя. Але те, що учень (хоча б разом з педагогом) здатен впоратися із задачею - це досягнення, поступ порівняно з минулим роком, коли він був дошкільником і таких навичок не мав.

У свідоцтві не може бути жодної негативної інформації, нічого про те, що дитина щось робить погано. Це як традиційне присвоєння рівня володіння іноземною мовою: просунутий рівень, звісно, кращий, ніж елементарний, але і його не можна назвати недостатнім, незадовільним. Це просто перший етап опанування мови. Якщо учень для певного виду діяльності потребує уваги та допомоги, це не означає, що він не зможе працювати інакше. Це просто перший етап розвитку певної компетенції.

Такий підхід привчає дитину не орієнтуватися на інших, а порівнювати свої успіхи з тими, що в неї були вчора.

Батьків непокоїть, що дитина не розуміє, чи все в неї добре з опануванням матеріалу. Скажімо, інші діти вже можуть підтримати прості діалоги англійською, а вона знає добре лише основні слова. І все виконує з допомогою вчителя. Раніше "підстьобувало" стільки факторів! І вчитель критикував, і низькі бали отримувати було соромно, бо одразу зрозуміло, хто в класі гарно навчається, а хто - ні.

Насправді, у дітей немає орієнтації на оцінки. До цього їх привчаємо ми, дорослі. Але, як доводять численні дослідження, у дітей закарбовується у пам'яті не так радість від високих балів, як бажання уникнути поганої оцінки та стрес від її отримання. Така мотивація побудована на моральному покаранні, почутті страху та бажанні виправдати батьківські очікування. А це призводить до того, що дитина починає навчатися не краще, а гірше, ніж здатна. А ще гірше те, що в учня розвивається така собі алергія на навчання, отримання нових знань, інтелектуальну діяльність. Це закриває чимало професійних шляхів перед школярем у майбутньому.

Спокій і відсутність стресу, особливо коли йдеться про дітей 6-10 років, - це найкраща атмосфера для навчання. І якщо дитина трохи пізніше вивчить таблицю множення, але стане допитливою, ініціативною, креативною, зможе добре працювати в команді, то її життєві перспективи від цього лише покращаться. Такий підхід надихає на пізнання, вчить не боятися помилок і виправляти їх, вдосконалюватися. Учні привчаються до самооцінювання, що в житті значно важливіше, ніж орієнтуватися на чужі вимоги.

Дитина відчуває: якщо вона щось уже вміє, надалі зможе більше, опанує нове, отримає ще кращий результат.

Щоб дізнатися, як дитина навчається вчитися, у свідоцтві досягнень ідеться і про особисті риси, цінності та наскрізні вміння учня.

Основну частину свідоцтва займає характеристика результатів навчання за шкільними предметами та інтегрованими курсами. Також у ньому є такі розділи: "Рекомендації вчителя" та "Побажання батьків щодо освітнього процесу".

Але на самому початку свідоцтва - не все це, а розділ, якому в НУШ приділяють особливе значення: характеристика наскрізних умінь. У ньому йдеться про ті компетенції, які учень має набувати на всіх заняттях. Це soft skills, м'які навички, які нині та в найближчому майбутньому потрібні в будь-якій професії. Кількість таких пунктів і те, які саме вміння очікуються від дитини, залежить від класу, з урахуванням вікової психології. Це видно, якщо порівняти свідоцтва досягнень учнів 1-го і 3-го класів.

В обох дітей відзначать, наскільки вони виявляють самостійність у роботі, беруть участь у житті класу, доброзичливо ставляться до оточуючих, співпрацюють з іншими дітьми, вирішують конфлікти мирним шляхом, беруть відповідальність за свої дії та дотримуються правил поведінки.

Наприклад, у першому класі важливо, що учень ставить запитання про нове та незрозуміле. А в третьому - що учень ставить цікаві запитання та знаходить на них відповіді в текстах. Першачок відшукує успішні шляхи вирішення проблем, а третьокласник вже сам має впоратися з проблемними завданнями та ситуаціями. Від дітей 6-7 років очікують, що вони вміють активно працювати на уроці, виявляти старанність та зосередженість у навчанні. А від дітей 8-9 років - що вони виявляють творчість у навчальній діяльності, пропонують нові ідеї, приймають самостійні рішення, оцінюючи можливі ризики. Щодо комунікаційних навичок, то вчитель відзначає, наскільки третьокласник керує своїми емоціями, а для першачка це ще не властиво за віком.

Також у цьому віці багато залежить від рівня усвідомленого читання. Учень, серед іншого, має виявляти інтерес до читання, осмислювати прочитане, аналізувати інформацію, отриману з різних джерел, оцінювати її достовірність.

Раніше було зрозуміло: якщо десь у табелі стоїть 4-6 балів, ці предмети треба терміново "підтягувати". А якщо 1-3, це взагалі ганьба та кінець світу! Нині ж усе, що написано, здається позитивним: уміє, намагається, навчилася... Та в базовій школі вочевидь не всі учні стануть відмінниками. Тож як читати свідоцтво успішності, щоб погані оцінки у 5-му класі не стали ударом у спину?

У свідоцтві досягнень немає навіть вербальної оцінки, наприклад, за математику загалом. По кожному предмету вказано різноманітні навички та рівень оволодіння ними. Це розгорнута, деталізована характеристика. Наприклад, у першому класі з математики прописано вісім пунктів, такі як "Додає та віднімає числа в межах 10", "Орієнтується у просторі, пояснює розташування предметів". А в другому класі ці пункти, звісно, зовсім інші: "Створює макети реальних та уявних об'єктів", "Розв'язує прості і складні задачі".

Досягнення школяра варто обговорити з учителем, особливо якщо є складнощі з опануванням певних навичок. Звісно, не з метою оскаржити бачення педагога (на кшталт "Моя дитина вміє все краще за всіх"), а щоб з'ясувати деталі, отримати рекомендації, чим ви можете допомогти дитині вдома.

Звертаємо увагу саме на ті навички, за якими записано, що учень потребує допомоги. Але, звісно, саме допомоги та підтримки, а не вимог, критики чи осуду. Ці записи свідчать, що дитина потребує попрактикуватися, і в цьому їй потрібен наставник.

Порівнюємо минулорічні та нинішні характеристики за кожним пунктом з тією ж метою, як порівнюють минуле і нинішнє УЗД. Яка динаміка? Що дитині регулярно складно дається, а що легко? Де раптом стався прорив, а які навички залишилися на старому рівні?

Порівнюємо навички за різними предметами, щоб зрозуміти, яким саме навичкам приділити більше часу. Якщо дитині важко усвідомити, про що вона читає, її очікують однакові труднощі на заняттях з української мови, математики та природничих дисциплін. Адже там так само важливо усвідомити умову задачі. Тож треба планувати не "підтягувати мову та математику" з дитиною, а акцентувати увагу саме на навичці усвідомленого читання.

Правильна відповідь: ніяк. Але спочатку слід розібратися, як саме оцінюють досягнення учнів.

У 1-2-му класах - вербальне оцінювання. Якщо дитина лише почала засвоювати вміння, це описується як "потребує уваги й допомоги". Більше вдається тим, хто "досягає результату за допомогою дорослих". Звісно, добре, коли в навичках учень "демонструє помітний прогрес". Є й діти, які "мають значні успіхи" в певній діяльності.

У 3-4-му класах - рівневе оцінювання. У кожній графі характеристики результатів навчання за шкільними предметами позначається рівень умінь: початковий, середній, достатній та високий. Це вводиться як м'який перехід до оцінювання в базовій школі. Учень може орієнтуватися, на якому рівні він перебуває. Але у 3-4-му класах ще немає навіть рівневої загальної оцінки за предмет. Ідеться про рівень різних навичок за цим предметом.

Деякі батьки пишуть у соцмережах, як "конвертувати" оцінки. Мовляв, у кого "потребує уваги й допомоги", це початковий рівень, тобто 1-3 бали за 12-бальною системою. А той, хто у 1-2-му класі "демонструє помітний прогрес", мовляв, у 3-4-му матиме "достатній рівень", а у 5-му - 7-9 балів. Тати й мами, яким страшно без оцінок, переводять у бали та виводять середнє арифметичне за кожною дисципліною.

Утім, це "середня температура по лікарні". Рівні не відповідають балам. Різні навички по-різному впливають на шкільну успішність, так би мовити, мають різну вагу. До базової школи навчальна успішність може змінитися. І всі ці складнощі не потрібні. Вербальне та рівневе оцінювання демонструють навчальний прогрес, зони розвитку дитини, на які варто звернути увагу. І цей підхід значно продуктивніший, ніж намагання змусити учня отримати певну оцінку.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Словник НУШ: Свідоцтво досягнень

# data[].attributes.attachment_link.description
Чому замість табелів успішності учні тепер отримують свідоцтва досягнень? Що з ними робити батькам? Навіщо рівневі оцінки у 3-4-му класі, якщо у 5-му будуть звичайні? У нашій традиційній рубриці "Словник НУШ" розбираємо найважливіші складові педагогіки Нової української школи. Свідоцтво досягнень - документ, який школа видає учневі наприкінці кожного семестру.

# data[].attributes.headline
Путівник реформою НУШ: усе, що потрібно знати вчителю

# data[].attributes.subject
Путівник реформою НУШ: усе, що потрібно знати вчителю

# data[].attributes.attachment_link.title
Путівник реформою НУШ: усе, що потрібно знати вчителю

# data[].attributes.attachment_link.description
У спецпроєкті НУШ: Перезавантаження пояснюємо все, що має знати вчитель про цикли та графік впровадження НУШ.

# data[].attributes.headline
Словник НУШ: Ранкове коло

# data[].attributes.subject
Словник НУШ: Ранкове коло

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Освіторія Медіа

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Словник НУШ - нова рубрика про найважливіші складові педагогіки Нової української школи. Цього разу розбираємо поняття "ранкове коло": що це, для чого його проводять щодня та як родини можуть використовувати його вдома.

За концепцією НУШ, кожен день шкільного навчання діти і вчитель розпочинають з ранкового кола. Це коротка структурована зустріч у колі, під час якої діти вчаться вітатися, уважно слухати одне одного, ділитися власними думками та створювати атмосферу довіри і цінування кожного в класі.

Ось найважливіші принципи ранкового кола:

діти та вчитель сидять у колі - це свідчить про рівність усіх учасників зустрічі;

у колі панує доброзичливість та повага до кожного - учасники уважно слухають, не перебивають, не оцінюють та не критикують інших;

коло дає відчуття спільноти - діти вчаться відчувати себе частиною класу, мислити і діяти за межами своїх особистих інтересів, піклуватися про інших.

Ранкове коло як щоденна рутина вже давно існує в освітніх системах Європи та США, адже соціальні навички є такими ж важливими у шкільній програмі, як і академічні досягнення учнів.

Вітання. Це важлива частина кожного дня, адже саме через вітання ми показуємо повагу та увагу до інших. Під час вітання у колі учасники обов'язково називають один одного на ім'я - так діти відчувають, що кожного з них визнають та цінують. Наприклад, кожна дитина може сказати, як би їй хотілося, щоб до неї звертались та як вимовляли її ім'я. Діти можуть пропонувати власні способи і традиції привітань - різними мовами, жестами.

Знайомство і презентація себе. Знайомитися можна і треба щодня - вивчення себе та інших лежить в основі нашого пізнання. В англомовній педагогічній літературі ця складова кола називається "sharing" - "ділитися": діти можуть ділитися і розповідати про свої інтереси, смаки, улюблені заняття. Через такі розповіді вони вчаться формулювати та висловлювати свої думки. Вчитель слідкує за дотриманням правил і заохочує дітей говорити, наприклад, запитуючи: "Хто наступний?", "Хто ще хоче поділитися?" Усі позитивні моменти вчитель відзначає, наприклад: "Дякую, що підняв руку", "Дякую, що почекав на свою чергу", "Дякую, що дивишся в очі, коли до тебе звертаються".

Групова активність чудово розвиває відчуття спільноти, де кожен робить свій внесок у загальну справу: ранкову пісню, танець, вірш, гру. Тут діти вчаться брати активну участь, чекати своєї черги, взаємодіяти всі разом.

Новини, тема та цілі дня. На завершення кола вчитель повідомляє про поточні новини класу, про те, що діти вивчатимуть і робитимуть сьогодні. Мета цієї частини зустрічі - налаштувати дітей на робочий настрій, щоб вони розуміли і уявляли план на цей день.

Ранкове коло часто є найулюбленішою частиною дня для дітей, адже вони почуваються рівними, цінними та належними до своєї спільноти. Практикування кола вдома тільки підсилить ці відчуття. Ви можете запровадити нову сімейну традицію - родинне коло і проводити його, наприклад, раз на тиждень - у неділю. Важливо пам'ятати про принцип рівності та взаємної поваги до всіх учасників кола, незалежно від віку. Кожну таку зустріч слід планувати і готувати заздалегідь: обрати тему, якій вона буде присвячена, гру, в яку зможуть пограти усі.

Вітання в родинному колі може бути коротким, але хай кожен скаже кілька слів про свій настрій та відчуття в цей момент - так усі тренуватимуть звичку саморефлексії.

Під час "sharing time" учасники можуть поділитися досвідом, який здобули цього тижня: нові знання, знайомства, прочитана стаття чи книжка, маленьке досягнення. Якщо модератор кола обрав для зустрічі певну тему, учасники можуть поділитися своїм розумінням цього поняття чи ситуації. Наприклад, "Що означає бути другом?", "Як ти розумієш співчуття?", "Що мені приносить радість?", "Що означає просити пробачення?", "Від чого в мене псується настрій?" Тему варто обирати, зважаючи на події в родині, відповідаючи таким чином на запит дітей обговорити певний випадок чи новину.

Для спільної активності можна обрати настільну гру, заспівати улюблену пісню або вивчити рухи модного танцю.

Наприкінці кола можна обговорити плани на наступний тиждень: які цілі ставить кожен учасник, у чому потрібна допомога інших членів родини, який відпочинок чи розвагу можна вигадати для всієї родини.

Найважливіше у колі - це щирість та відкритість, тому не перетворюйте ці зустрічі на формальність: якщо не маєте часу на коло цього тижня, краще перенести на наступний, ніж провести його поспіхом і безладно. З родинного кола всі мають вийти з відчуттям довіри, єдності та цінності кожного в сім'ї.

5 настолок, що перетворять уроки на захопливу гру

Як говорити з учнями про корупцію? Добірка ресурсів для вчителів

29.02.2024

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Кисельова

# data[].attributes.attachment_link.title
Словник НУШ: Ранкове коло - журнал | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Словник НУШ: Ранкове коло - кейси та методики освіти на "Освіторія"!

# data[].attributes.headline
Словник НУШ: Домашні завдання в початковій школі

# data[].attributes.subject
Словник НУШ: Домашні завдання в початковій школі

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Словник НУШ - наша постійна рубрика про найважливіші складові педагогіки Нової української школи. Цього разу розбираємо питання про домашні завдання в початковій школі за стандартами НУШ. Дуже часто батьки першокласників просять вчителя задавати домашнє завдання їхнім дітям з перших днів навчання. Чи правильно це? І чому найкраща домашка в НУШ - не та, де "треба", а за принципом "Я хочу це зробити"?

За концепцією НУШ у початковій школі домашні завдання або не задають взагалі, або вони необов'язкові. Усе залежить від навчального циклу, який наразі проходить дитина. Отже, навчання в 1−4-х класах поділено на два цикли:

Під час першого циклу навчання (1-2-й клас) домашнє завдання ми не задаємо взагалі або воно має бути мінімальним (2-й клас). Натомість у першому циклі варто говорити про домашні завдання для батьків. Чому? У НУШ надзвичайно важливою є педагогіка партнерства, тому вчителю важливо вже з перших днів навчання вибудувати трикутник без гострих кутів: учень - батьки - вчитель. Тільки за цієї умови навчання буде успішним. Також слід пам'ятати, що з першого класу ми не починаємо навчати дітей, а продовжуємо процес, який триває від самого народження дитини. І це варто донести до батьків.

Також батькам варто знати й усвідомлювати, що вони відіграють важливу роль у навчально-виховному процесі вже не тільки своєї дитини, а всього її класу. Тож мають бути обізнані зі Стандартом початкової освіти, формувальним оцінюванням та основними напрямками роботи НУШ. Це і є домашні завдання для батьків, які вони виконуватимуть поступово. А як саме - залежить від майстерності вчителя.

- Отож, у 1-му класі домашні завдання для дітей ми не задаємо взагалі. Як учитель я маю спланувати свою роботу зі школярами так, щоб усе важливе та необхідне виконувати під час навчального процесу у класі, на подвір'ї, у музеї, на спортмайданчику.

Одночасно вчителям варто донести до батьків меседж: якщо в школі немає домашніх завдань, це не дорівнює "Можна залишити дитину вдома без занять і розвитку". Ось що я раджу:

творіть удома з дітьми;

досліджуйте разом світ;

розпитуйте малят про все, що вони робили в школі;

плануйте щодня з дитиною, чим цікавим і новим займетесь увечері (щось дослідити, створити, намалювати, поспівати);

читайте дітям.

Останній пункт - надважливий. Під час розмов з батьками першачків я наголошую на необхідності щоденного читання дітям у зручний час та у зручному для дитини місці впродовж 20 хвилин.

Оскільки я навчаю дітей за темами, уся родина має "домашнє завдання" у формі цікавої та захопливої підготовки до наших шкільних занять, - ділиться досвідом вчителька Олена Гальвіцька. - Наприклад, якщо ми розглядаємо тему "Фіолетовий колір", діти за допомогою батьків мають знайти все, що може бути фіолетовим: овочі, фрукти, іграшки, одяг, предмети. А потім принести все це на заняття, щоб дослідити, порахувати, порівняти, доторкнутися, описати, скласти про це казку... Усе-усе, що спаде на думку та в чому допоможе фантазія! Таке "домашнє завдання" малята виконують з величезним задоволенням.

У 2-му класі ми робимо з дітьми все описане вище, а також починаємо виконувати різноманітні творчі роботи. За моїм спостереженням, діти їх просто обожнюють. Що ми робимо?

Також у 2-му класі ми починаємо творити зі школярами лепбуки. Але завжди пам'ятаємо чарівні слова: "Я хочу це зробити!" Якщо дитина не хоче - жодного примусу бути не може.

У другому циклі (3-4-й клас) до всього вищепереліченого я додаю роботу над різними індивідуальними та груповими проєктами. Діти охоче демонструють під час занять власні таланти. Дуже гарно працюють завдання на вибір, коли учні самостійно можуть обрати одне завдання з трьох і виконати його вдома.

Також у 3-4-му класі діти вже знають, що мають вдома додатково попрацювати над тим, із чим мають труднощі в класі. Наприклад, потренуватися в написанні складних слів, повторити правила, розв'язати задачі тощо. А коли у класі діти мають можливість продемонструвати свої успіхи та досягнення, вони виконують такі домашні завдання із задоволенням.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олена Юрченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Домашні завдання у початковій школі: Це законно?

# data[].attributes.attachment_link.description
Словник НУШ - наша постійна рубрика про найважливіші складові педагогіки Нової української школи. Цього разу розбираємо питання про домашні завдання в початковій школі за стандартами НУШ. Дуже часто батьки першокласників просять вчителя задавати домашнє завдання їхнім дітям з перших днів навчання. Чи правильно це?

# data[].attributes.headline
Словник НУШ: Оцінювання в початковій школі

# data[].attributes.subject
Словник НУШ: Оцінювання в початковій школі

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Мами й тата багатьох першачків досі скептично ставляться до того, що вчителі не виставляють оцінок їхній дитині. Деякі батьки навіть вимагають від педагога пояснити: "То яка це оцінка, якщо ви кажете, що моя донька демонструє помітний прогрес?"

Тож варто раз і назавжди прояснити ситуацію: у Новій українській школі оцінювання результатів навчання та особистих досягнень учнів у першому класі має формувальний характер та озвучується словесно. Це робиться для того, щоб залучати учнів до самоконтролю та самооцінювання.

Більш детально про формувальне оцінювання ми розповідаємо нижче, але одразу зауважимо: його завдання - мотивувати і надихати дитину на навчання, формувати її впевненість у собі, стимулювати бажання вчитися та запобігти дитячому страху помилок.

Для цього існує документ "Свідоцтво навчальних досягнень". Оцінок чи балів свідоцтво не містить. Складається з двох частин: характеристики наскрізних умінь учня/учениці та результати навчання за предметами чи інтегрованими курсами.

Одразу зауважимо, що в наказі МОН №813 детально прописані методичні рекомендації щодо оцінювання результатів навчання учнів 1-4 класів та вказано, що вони мають рекомендаційний характер. А значить, вчитель може скористатись академічною свободою та розробити власну систему оцінювання результатів навчання учнів. Варто лише дотримуватись ключових показників.

У 1-2-му класах навчальний поступ учнів описується ось такими фразами: "має значні успіхи", "демонструє помітний прогрес", "досягає результату за допомогою дорослих", "потребує уваги й допомоги".

А наскрізні чи так звані м'які вміння - це, наприклад, читання з розумінням, ініціативність, здатність співпрацювати. Вони формуються під час вивчення всіх предметів та інтегрованих курсів.

- Формувальне оцінювання - це оцінювання в процесі навчання: щоб зрозуміти, як пройдено певний етап, чи немає затримки, чи діти не збились із заданого напрямку, - розповідає Марина Пристінська, нейропедагог і заступник директора з навчально-виховної роботи Новопечерської школи. - Ще одна його мета - це подальше навчання учнів. Отже, що потрібно робити, щоб рух до поставленої мети відбувався в запланованому темпі?

Оцінюючи учнів за певними критеріями, педагог показує дітям, що саме вони мають вивчити. Це допомагає вчителю скласти покроковий план навчання учнів. А щоб бути успішним у навчанні та реалізувати свої навчальні плани, учень має розуміти:

Куди я йду?

Де я перебуваю тепер?

Що я маю робити, щоб досягти поставленої мети?

Ви запитаєте: "А яка роль учителя в цьому процесі?" На рівні "Куди я йду?" вчитель надає учням чітке та зрозуміле бачення навчальної мети та кінцевого результату. Також педагог має тут продемонструвати зразки робіт високого та низького рівня успішності.

На рівні "Де я тепер?" учитель допомагає учням ставити власні цілі, надає регулярний описовий зворотний зв'язок та навчає учнів оцінювати власні досягнення.

На рівні "Що я маю робити, щоб досягти поставленої мети?" вчитель за результатами оцінювання визначає подальші кроки в навчанні учнів. А ще надає інструкцію, орієнтовану на потреби кожного учня, та дає дітям можливість відстежувати власні успіхи в навчанні, розмірковувати над ними і ділитися ними з іншими.

Діти, як і більшість дорослих, максимально вмотивовані вчитися, коли знають кінцеву мету й розуміють кроки її досягнення. У навчальній подорожі діти хочуть, щоб їх хвалили за добре виконану роботу, а також потребують допомоги, коли відчувають труднощі.

Саме тому конструктивний зворотний зв'язок від учителя - важлива складова прогресу учнів на шляху від однієї навчальної мети до іншої. Описовий зворотний зв'язок від учителя надає дорожню карту, у якій зазначено, де перебуває дитина в процесі отримання знань і що вона має зробити, щоб успішно завершити свою подорож.

Ось приклади слів, які вживають учителі в класі, щоб підтримати чи оцінити учнів. Але ці слова зовсім не інформують про те, де учень зараз і куди йому йти далі, тож варто їх позбуватись:

Молодець

Добре

Чудово

Супер

Найкраща робота

Працюєш не в повну силу

Можеш краще

Старайся

А ще саме ці слова формують в учнів певні упередження, які призводять до "фіксованого мислення" та знищують інтерес до навчання.

Описовий зворотний зв'язок - це відгук учителя про виконані навчальні завдання, пов'язаний саме з результатами діяльності учнів. У ньому вчитель підкреслює те, що зроблено правильно, та спонукає до наступних дій, щоб учні могли покращити свою роботу.

Згідно з дослідженнями, ефективний зворотний зв'язок має 5 важливих характеристик:

Описовий зворотний зв'язок - одна з ефективних стратегій формувального оцінювання. Такий фідбек має стосуватися якості виконання завдання, а не учня особисто.

Приклад:

"Презентація змістовна, цікава. Ти обрала захопливі ілюстрації. Щоб почути, що ти говориш, треба було дуже прислухатися і хотілося побачити твої очі, коли ти розповідала про вчинок героя".

Вчителю варто зосередитись на тому, як добре, а не швидко, учні досягли мети.

Приклад:

"Ти дібрав для презентації ілюстрації, які цікаво розглядати, і уривок, що захоплює з першого речення. Знаю, що ти витратив на це трохи більше часу, ніж планував".

Орієнтуйтеся на якість, а не на кількість виконаної роботи.

Приклад:

"Ти обрала для читання невелику за обсягом книгу, у якій ідеться про важливу проблему збереження навколишнього середовища. Твоя презентація вийшла змістовною та цікавою для всіх нас".

Опишіть конкретні кроки, як учні можуть покращити свою роботу.

Приклад:

"Ти назвав три причини того, чому тобі сподобалася книга. Наведи до кожної причини аргументи, адже наразі не зрозуміло, що саме тобі здалося смішним і чому саме тобі сподобалися головна героїня та її собака".

Добре, якщо вчитель зможе дотримуватися принципу "3 компліменти + 1 критика". Тоді це сприятиме позитивній поведінці. Якщо ж буде 2 компліменти + 1 критика - можна сподіватися на нейтральну поведінку учня. А ось 1 комплімент та 1 критика дають у сумі негативний учнівський фідбек.

Також обов'язково запитайте в учнів, чи зрозумілий їм ваш зворотний зв'язок. Чи вони розуміють, що потрібно зробити для вдосконалення своєї роботи. Важливий момент: для успішного навчання діти мають брати відповідальність на себе. Це можливо, якщо вони знають свою мету та шляхи її досягнення, а також мають конструктивну підтримку від інших.

Важливо! Описовий зворотний зв'язок краще не поєднувати з балами. Коли учні одночасно отримують оцінку в балах та описовий зворотний зв'язок, вони, зазвичай, зосереджуються на оцінці. А користь від описового зворотного зв'язку втрачається.

А про те, як вести журнал у 1-4-х класах, ми писали в цьому матеріалі.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олена Юрченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Словник НУШ: Оцінювання в початковій школі

# data[].attributes.attachment_link.description
Мами й тата багатьох першачків досі скептично ставляться до того, що вчителі не виставляють оцінок їхній дитині. Деякі батьки навіть вимагають від педагога пояснити: "То яка це оцінка, якщо ви кажете, що моя донька демонструє помітний прогрес?"