# data[].attributes.headline
Seuraa aikaasi, ajankohtaisia keskusteluja, yhteiskunnallisia tapahtumia eli yksinkertaisesti pysy kartalla. Kun olet valpas, tunnistat herkemmin epäilyttäviltä vaikuttavat sisällöt, etkä lankea kaikkein helpoimpiin ansoihin. Mutta miksi valheisiin uskominen houkuttaa? Vallheenpaljastaja tietää, katso seuraavaksi video.

# data[].attributes.subject
Seuraa aikaasi, ajankohtaisia keskusteluja, yhteiskunnallisia tapahtumia eli yksinkertaisesti pysy kartalla. Kun olet valpas, tunnistat herkemmin epäilyttäviltä vaikuttavat sisällöt, etkä lankea kaikkein helpoimpiin ansoihin. Mutta miksi valheisiin uskominen houkuttaa? Vallheenpaljastaja tietää, katso seuraavaksi video.

# data[].attributes.body
Maailmankuvaasi muokkaavat kaikki näkemäsi, kuulemasi, kokemasi, lukemasi ja tuntemasi asiat. Yhtä lailla digiaikana media sisältöineen jättää jälkensä ja muokkaa asenteitasi ja ajatuksiasi, usein huomaamatta ja varkain.

Luotettavien tiedonlähteiden tuntemus on välttämätöntä faktan tarkistamiseksi ja fiktion erottamiseksi. Kun tunnet esimerkiksi keskeiset valtamediaa edustavat lehdet ja tutkimusta tekevät tahot, sinulla on työkalupakissasi monta hyvää keinoa pitää itsesi tietoisena siitä, mihin voit luottaa ja mistä saat vertailutietoa.

Ainakin seuraavien kotimaisten tiedonlähteiden avulla voit lähteä tutkimaan ja tarkistamaan arveluttavien sisältöjen paikkansapitävyyttä:

SUURIMMAT PÄIVÄLEHDET: Helsingin Sanomat, Aamulehti, Kauppalehti, Kaleva

YLEISRADIO

YLIOPISTOT

TUTKIMUSLAITOKSET: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, Tilastokeskus, Suomen ympäristökeskus, Luonnonvarakeskus

# data[].attributes.attachment_link.title
Valheenpaljastaja - miksi valheisiin uskominen houkuttaa?

# data[].attributes.attachment_link.description
Söpö kissa saa uuden kodin - jakoon! Ärsyttävä poliitikko mokaa - jakoon! Me kaikki reagoimme helposti tunteisiin vetoavaan sisältöön somessa. Saatamme levittää väärää tietoa ihan vahingossa, jos emme tunnista aivoissamme tapahtuvia reaktioita. Toimittaja ja tietokirjailija Johanna Vehkoo kertoo, miten väärän tiedon voi tunnistaa.

# data[].attributes.headline
Tiedolla on väliä, ole tarkkana ja ota selvää ennen kuin uskot, tykkäät tai jaat. Tunteisiin vetoaminen on tehokas tapa saada näkyvyyttä ja huomiota. Yksi keino on kertoa hyviä tarinoita, joilla ei ole mitään tekemistä totuuden kanssa. Silmäile seuraavaksi juttu Kertomuksen vaarat -nimisestä teoksesta.

# data[].attributes.subject
Tiedolla on väliä, ole tarkkana ja ota selvää ennen kuin uskot, tykkäät tai jaat. Tunteisiin vetoaminen on tehokas tapa saada näkyvyyttä ja huomiota. Yksi keino on kertoa hyviä tarinoita, joilla ei ole mitään tekemistä totuuden kanssa. Silmäile seuraavaksi juttu Kertomuksen vaarat -nimisestä teoksesta.

# data[].attributes.body
Jutun silmäiltyäsi opit, että kertomus ei välttämättä ole yhtä viaton kuin se antaa ymmärtää. Sen ainoa tavoite voi olla puhtaasti tunteiden liikuttelu, eikä sillä halutakaan kertoa todellisista ihmisistä tai tapahtumista.

Tarinan keksijällä tai sen liikkeelle panijalla on omat motiivinsa, eivätkä ne aina ole vilpittömiä. Riittää, että tarina lähtee lentoon, siitä puhutaan ja kuhistaan, se herättää tunteita ja synnyttää jakoja.

Tarinan koko elinkaaren tuntemus voi auttaa hahmottamaan, millaisia vaiheita kertomuksella on ja mikä on lopputulos. Se on myös oiva keino pitää itsensä valppaana ja tiedostavana, mihin kannattaa uskoa ja mitä vältellä.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Koneen säätiön rahoittama Kertomuksen vaarat -projekti keräsi Facebookin ja Twitterin kautta 800 vinkkiä aikamme kertomuksista. Kirjallisuustieteilijä Maria Mäkelän johtama projekti ei keskittynyt siihen, ovatko tarinat totta: "Meitä ei kiinnosta sinun tarinasi, vaan miksi sen kerrot."

Lokakuun lopussa julkaistu Kertomuksen vaarat - kriittisiä ääniä tarinataloudessa -kirja (Vastapaino, 2020) kokoaa projektin antia kansien väliin. Kertomuskriittinen opas auttaa navigoimaan voimaannuttavien, suututtavien, manipuloivien ja hyvää tarkoittavien kertomusten karikoissa: miten 2000-luvun suosittuja tarinoita kerrotaan, miten ne leviävät ja miten niitä pitäisi lukea.

Perusteellinen teos on oppikirja journalisteille ja selviytymisopas mediakasvatukseen. Se kaipaisi rinnalleen somenselaajan työkirjan, koska tarinat muokkaavat maailmankuvaa ja tarinasokeus sumentaa medialukutaitoa. Hälytyskellojen pitäisi soida aina, kun kohtaa tunteisiin vetoavan somekertomuksen, jonka päättyy "saa jakaa" tai "kaverin pyynnöstä pistän päivityksen julkiseksi".

Kertomuksissa toistuu viisi mallitarinaa

Tehokkaat kertomukset on sidottu aikaan ja paikkaan. Niissä on samastuttavia yksityiskohtia. Kertomuksissa toistuu viisi mallitarinaa, joiden asetelma ja opetus ovat tuttuja muun muassa hengellisistä traditioista, kansanperinteestä ja saduista.

Tuhkimotarinat kertovat rohkeiden ihmisten sankarillisesta selviytymisestä. Kääntymystarinoissa hyvinvointiyrittäjät, motivaatiopuhujat ja elämäntapavalmentajat kuvaavat koskettavasti hetkeä, joka muutti heidän elämänsä. Oivallus on kuin Matrix-elokuvien punapilleri, joka saa valkoisen heteromiehen heräämään feministien hallitsemasta todellisuudesta. Irtisanoutumalla järjestelmästä voimaantuva yksilö ottaa kontrollin omiin käsiinsä.

Köyhän ostokset maksava laupias samarialainen saa somepäivityksellä ylleen sädekehän, joka hehkuu piittaamattomien ohikulkijoiden ja instituutioiden välinpitämättömyyden keskellä.

Köyhyystarinoissa vähäosaisen pitää ansaita hyväntekijän myötätunto sen sijaan, että kansalaiselle myönnettäisiin harmaata ja tunteetonta apua objektiivisella mittaristolla. Systeemiä vastustava pieni ihminen ei someaikana tarvitse Karpoa. Mutta miksi tarina jaetaan? Kannattaisiko mieluummin tehdä Kela-päätöksestä oikaisuvaatimus kuin somepäivitys?

Juuri näin asiat koetaan

Tunteita herättävät tarinat yksinkertaistavat mutkikkaita ilmiöitä ja tarjoavat tutun moraalisen asetelman. Juuri näin nämä asiat koetaan! Tämä on niin totta! Tarinoita jakava suorastaan liikuttuu siitä, miten oma liikutus onkin niin oikein.

Kertomukset ovat suojassa kritiikiltä ja faktantarkistukselta. On lähes mahdotonta selvittää, onko kertoja oikeasti kohdannut tunnevyöryjä synnyttävän tilanteen. Mutta traagisten tarinoiden epäileminen olisi tunteetonta ja pahantahtoista.

Lähikaupassa asiakkaita positiivisilla viesteillä ilahduttavan kehitysvammaisen tarina leviää maailmanlaajuisesti. Sen suomalaisversiota jaetaan tuhansittain, vaikkei täkäläisissä kaupoissa edes ole ostostenpakkaajia. "Emme voi tietenkään olla täysin varmoja, onko Jonin tarina totta, mutta ainakin minun lapsellinen sydämeni, joka uskoo rakkauteen, unelmiin ja onnellisiin loppuihin, haluaa uskoa että se on totta", puolustautuu tarinasta viraalihitin tehnyt sanomalehtikolumnisti.

Tarkoitus pyhittää keinot. Ja tehokkaissa tarinoissa pitää olla käsinkosketeltavia yksityiskohtia, jotka tekevät niistä helposti samastuttavia, muistettavia ja vaikuttavia. Vaikka sitten maailmalta lainattu kehitysvammainen pakkaaja.

"Juuri näin toimii koulukiusaaminen, lastensuojelu, Kela, kapitalismi tai valtamedia", tuumii koskettavan tarinan jakoon pistävä someselaaja. Jakaminen vahvistaa tunnetta, ja kokemus alkaa kertoa isoa tarinaa. Näin meillä kohdellaan vanhuksia! Jakajan mielestä juuri tämä yksittäistapaus kuvaa jotakin suurempaa ilmiötä. Yhteiskunta ei toimi!

Esimerkki ja todiste epäkohdasta

Tarinoiden mahti elää myös medioissa. Asiantuntijat on siirretty kainalojuttuihin ja ääneen päästetty tavalliset ihmiset. Koskettava tarina ei kuitenkaan riitä julkaisuperusteeksi. Mikäli yksilö ei toimi esimerkkinä yleisestä ilmiöstä, ajaudutaan kehäpäätelmään: kertomuksesta tulee esimerkki ja todiste epäkohdasta. Tilasto- ja tutkimustietoon perustuva selvitys eläkeläisten ostovoiman kehityksestä välittäisi eri viestin kuin itkukertomus mummosta, joka joutuu miettimään, riittävätkö rahat leipään vai makkaraan.

Sekä toimittajat että haastateltavat päätyvät hankalaan tilanteeseen. Toimittajat tuntevat itsensä imurikauppiaaksi houkutellessaan haastateltavia kertomaan henkilökohtaisia kokemuksiaan. Haastateltavat oppivat esittämään roolia, jota heiltä odotetaan. He kertovat mallitarinaan sopivia mallivastauksia.

Kuukausiliitteessä kuukausia aiheeseen uppoutunut tähtitoimittaja tuottaa mestarillisia kertomuksia. Mutta hittijutun rääpäisee myös vartissa sopivasta somepäivityksestä. Inspiraatio- ja selviytymistarinat ovat saaneet omia osastojaan mediassa.

Somea selatessa ei ole vaikea arvata huomisen uutisia. Villisti tykätyt ja jaetut kertomukset leviävät lehtiin ja ajankohtaisohjelmiin. Tarinoita saatetaan "uutisoida" totena varmistamatta tietoja mitenkään. Ne poikivat kampanjoita, somevainoa ja lakialoitteita.

Kohun keskellä unohtuu, että kipinän sytytti yksittäisen ihmisen kokemus, jota ei voi tai ei ole mielekästä todistaa sen paremmin todeksi kuin sepitteeksikään. Samastuttava kertomus vinouttaa käsitystä ilmiön yleisyydestä.

Julkisuuskohut levittävät tarinoita entistä laajemmalle yleisölle, vaikka riittäisi että pieni fanaattinen seuraajakunta on uskossa. Pakurikääpäkauppias tietää, ettei ihmerohtoa saa kaupaksi kaikille.

Ideologiat aiheuttavat tarinasokeutta

Kertomukset ovat tehokkaita, koska ne on helppo ymmärtää ja muistaa. Informaatioähky on johtanut taisteluun siitä, kuka esittää vetävimmän kertomuksen, oli se sitten keksitty tai tositapahtumiin perustuva. Poliitikot viljelevät koskettavia tarinoita kohtaamisista vähäosaisten kanssa, koska kohtaamistarinat luovat totuuden tuntua.

Tarinatalous on johtanut tarinaähkyyn. Tunteita lypsävä tarinallistaminen kyynistää. Leipäjonokertomusten ongelma ei ole se, ovatko ne tosia vai tekaistuja, vaan se, ettei niiden todenperäisyydellä ole mitään väliä. Johtaako empatia- ja vihatarinoihin kyllästyminen samaan kuin valeuutiset? Presidentti on ehkä valehtelija, mutta hän on sentään meidän valehtelijamme.

Ideologiat aiheuttavat tarinasokeutta. Helpointa tämä on huomata muissa. Oma ajattelu ja havainnot perustuvat puhtaisiin faktoihin ja luotettaviin lähteisiin, vastustajan narratiivi värittyneeseen maailmanselitykseen ja ajatusmalliin.

Politiikassa tarinallisuus tuottaa faktoista piittaamatonta puhetta ja yksioikoisia tulkintoja, joissa kertomukset eivät palvele keskustelua vaan polarisoitumista. Kertomukset vahvistavat aiempia uskomuksia, stereotyyppejä ja vastakkainasetteluja.

Äärioikeiston tarinaradikalismi

Äärioikeisto on tuonut poliittiseen valtavirtaan tarinamanipulointia. Tarinaradikalismiin kuuluvat pateettiset kääntymyskertomukset, mustavalkoiset viholliskuvat ja tarve toiminnalle. Kääntymyskertomuksissa valaistuneet kertovat voimaannuttavasta heräämisestään. Väitteet väestönvaihdosta ja valkoisia heteromiehiä vastaan järjestetystä salaliitosta luovat vihollisen uhkaa. Sepitetyt tarinat kansan heräämisestä ja länttä uhkaavista vihollisista nostattavat tarvetta toimia ja aiheuttavat poliittista radikalisoitumista. Jos some rajoittaa tarinoiden levittämistä, se on vain todiste valtamedian sensuurikampanjasta.

Konflikteja ja kärjistyksiä etsivässä keskusteluilmapiirissä heikoiten pärjäävät keskilinjan puolueet. Voittajia ovat vihreät ja perussuomalaiset, jotka ovat opetelleet puhumaan poliittisista kysymyksistä tarinoiden avulla. Poliitikko ei kerro mielipidettä, vaan verhoaa sen kertomukseksi, joka hukuttaa yksittäisen tapahtuman mittakaavan ja faktat.

Vihreiden on vaikea hyväksyä kertomuskritiikkiä, koska heidän tarinansa kertovat empatiasta ja toivosta. Hyvä tarkoitus pyhittää keinot. Perussuomalaiset sen sijaan lietsovat vihaa ja horjuttavat luottamusta yhteiskunnan keskeisiin instituutioihin: mediaan, viranomaisiin, tutkimukseen, lääkäreihin. Sekasortoa lietsova keskustelu ei pyri vaikuttamaan, vaan häiritsemään.

Eliitistä ja maahanmuuttajista kertovaa vaalivideota vastaan on mahdotonta argumentoida, koska fiktiota ei voi haastaa faktoilla. Kritiikki vain todistaa, miten eliitti vähättelee tavallisten ihmisten kokemuksia.

Mielipiteet ovat ideoiden ja arvojen mahdollistamia tulkintoja tietyistä faktoista ja tapahtumista. Ilman faktatotuutta mielipiteistä tulee ennakkoluuloja. Mielipiteenvapaus on farssi, jos erimielisyys koskee faktoja.

Politiikan tarinallistumiseen on vaikuttanut someaika ja henkilöityminen. Politiikan uutisissa siteerataan somepäivityksiä. Eduskuntavaaleista on tullut pääministerivaalit ja kuntavaaleista pormestarivaalit. Poliitikkojen elämäntarinoissa jokainen lapsuuden törmäyskin on käänteentekevä kokemus, joka ohjaa kohti valaistumista ja tärkeää tehtävää.

Lujaa pyörivää tarinatalouden myllyä on vaikea hallita. Kirjailijasta tulee käsittelemänsä aiheen asiantuntija ja kommentaattori. Kirja luetaan kannanottona ajassa vallitseviin moraalisiin ja yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Kirjalta ja kirjailijalta edellytetään oikeamielisyyttä. Vanhat twiitit mitätöivät teokset.

Onko asiantuntija aseeton tarinoille?

Asiantuntijat ja viranomaiset ajautuvat vaikeaan asemaan, kun inspiroivat elämäntarinat julistavat heidän alansa epäkohdista. Tilastoihin ja tutkimustietoon vetoaminen häviää koskettavalle kertomukselle.

Kertomuksen haastava asiantuntija vain vahvistaa salaliittoteoriaa, jossa itsekäs ja rahanahne eliitti hallitsee poliittista päätöksentekoa, elintarvike- ja lääketeollisuutta sekä mediaa. Salassapitovelvollisuuden rajoittama viranomainen ei voi ottaa kantaa yksittäistapaukseen.

Tarinat syntyvät asiakkaiden kokemista vääryyksistä ja siitä, kun systeemi pettää. On vaikeampi kertoa harmaasta arjesta, joka jää näkymättömäksi, kun kaikki toimii. Muun muassa Verohallinnon itseironinen somevaikuttaminen on esimerkki siitä, että sekin on mahdollista. Myös puolustusvoimien ja poliisin viestintä osoittaa, että instituutiot oppivat puolustamaan itseään. Vaitiolovelvollisuus ei estä viranomaistyön tarinallistamista, mutta asiakkaiden yksityisyydensuoja määrittää, mitä voi kertoa.

Kirja nostaa ilmastokertomukset esimerkiksi tieteen popularisoimisen vaikeudesta: paljonko tieteen tutkimustuloksia on lupa yksinkertaistaa kiinnostavan tarinan nimissä. Monimutkainen, abstrakti ja pääosin tulevaisuudessa vaikuttava ilmiö ei käänny helposti tarinaksi. On helpompaa esittää mukaansatempaavia tarinoita ilmastotutkijoiden salaliitosta kuin tieteellisesti päteviä kertomuksia ilmastonmuutoksen etenemisestä.

Tarinatietous vahvistaa vastustuskykyä

Kirjallisuustieteilijät kartoittavat kirjassa kertomuksen vaaroja tiheällä seulalla eri elämänalueilta. Terveys- ja hyvinvointikertomusten tai äärioikeiston tarinaradikalismin tunnistaminen on joka pojan medialukutaitoa, mutta kaunokirjallisuuden analysoinnissa edetään hifistelyyn, jonka voi hyvällä omallatunnolla hypätä yli. Vaikkei kahlaisi jokaista lukua läpi, sulateltavaa riittää silti viikoksi. Orastava kertomuskriittisyys aiheuttaa tarvetta palata kirjan pariin, kun tarinoita vyöryy eri kanavien kautta niin, että myötätunto- ja vihamyrskyt uhkaavat taas viedä mennessään.

Ajoittain tutkijateksti lipsuu kirjallisuustieteeksi, mutta lukemista helpottaa monipuolinen tarjoilu. Eri alojen asiantuntijat käsittelevät teemoja haastatteluissa, kirjeenvaihdossa ja esseissä. Mukaan on saatu kattava kattaus erilaisia kertomusten tuottajia ja tulkitsijoita. Linkit, tieto- ja sitaattilaatikot, vinkit, tiivistelmät ja reunamerkinnät jäsentävät tuhtia antia.

Mehukkaimpia ovat tosielämästä poimitut esimerkit. Lukija kokee ylemmyyttä, kun asiantuntijat paljastavat hyvän- ja pahantahtoisten kertomusten alku- ja tarkoitusperiä. Ylemmyys karisee, kun pohtii hetken kirjoittamiaan tai jakamiaan tarinoita.

Kertomuksen vaarat on vaikuttava tietokirja. Se vie ilon somepäivitysten, keskusteluohjelmien ja lehtien seuraamisesta. Enää ei voi sokeasti heittäytyä tunteikkaiden kertomusten vietäväksi, vaan ajautuu tutkimaan, edustaako yksittäistapaus laajempaa ilmiötä. Kenen etua kertomus palvelee?

Viimeisen sanan saava ohjaaja, käsikirjoittaja ja kirjailija Jan Forsström antaa kuitenkin luvan nauttia tarinoista: "Sekä kertojana että kuulijana haluaisin suhtautua tarinoihin kuin nautinnolliseen, vaikka hitusen hävettävään paheeseen. Ihminen elää pelkästä leivästä, mutta tylsäksihän se kävisi. Kaipaan tarinoiden sokeria ja suon sen itselleni kun aika ja paikka ovat oikeat."
Tommi Liljedahl

# data[].attributes.attachment_link.title
Kertomuskriittinen opas ruotii 2000-luvun tarinoita - Kertomuksen vaarat on tärkeä tietokirja muillekin kuin media-alan ammattilaisille - Kulttuuritoimitus

# data[].attributes.attachment_link.description
Koneen säätiön rahoittama Kertomuksen vaarat -projekti keräsi Facebookin ja Twitterin kautta 800 vinkkiä aikamme kertomuksista. Kirjallisuustieteilijä Maria Mäkelän johtama projekti ei keskittynyt siihen, ovatko tarinat totta: "Meitä ei kiinnosta sinun tarinasi, vaan miksi sen kerrot." Lokakuun lopussa julkaistu Kertomuksen vaarat - kriittisiä ääniä tarinataloudessa -kirja (Vastapaino, 2020) kokoaa projektin antia kansien väliin.

# data[].attributes.headline
Yksi mediavaikuttamisen tehokeinoista on henkilökohtaisuuden korostaminen. Sosiaalisen median käyttö ja käyttöä viime kädessä ohjailevat algoritmit pyrkivät osumaan ja uppoamaan mahdollisimman henkilökohtaiselle alueelle. Mitä tahansa ei ole kuitenkaan soveliasta tehdä, eikä kaikki ole sallittua. Tutustu seuraavaksi Mainonnan eettisen neuvoston hyvää markkinointitapaa koskeviin periaatteisiin. 

# data[].attributes.subject
Yksi mediavaikuttamisen tehokeinoista on henkilökohtaisuuden korostaminen. Sosiaalisen median käyttö ja käyttöä viime kädessä ohjailevat algoritmit pyrkivät osumaan ja uppoamaan mahdollisimman henkilökohtaiselle alueelle. Mitä tahansa ei ole kuitenkaan soveliasta tehdä, eikä kaikki ole sallittua. Tutustu seuraavaksi Mainonnan eettisen neuvoston hyvää markkinointitapaa koskeviin periaatteisiin. 

# data[].attributes.body
Mainonta perustuu kohderyhmäajatteluun. Sen avulla vedotaan tarpeisiin ja arvoihin. Kaiken sen informaation perusteella, mitä digitaalinen jalanjälki voi sinusta kertoa, sinut on sujautettu kohderyhmään, joka jakaa yhteisen arvopohjan, ainakin joiltakin osin.

Yhteenkuuuvuuden tunnetta tehostavat henkilökohtaisuudesta nousevat tarttumapinnat.
Kun henkilökohtaisuuden leima tuo viestit ja sisällöt lähelle, ne vaikuttavat huomaamattaan kiinnostavilta ja tutuilta. Myös yleisemmät, kaikille yhteiset arvot, kuten hyväksytyksi tulemisen tarve tai rakastamisen kokemus voivat toimia markkinoinnissa kohderyhmään vetoavina keinoina.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mainonnan eettisen neuvoston hyvää markkinointitapaa koskevat periaatteet

1. Mainos on hyvän markkinointitavan vastainen, jos

naista tai miestä käytetään katseenvangitsijana tai seksiobjektina ja sukupuolta käytetään alentavalla, väheksyvällä tai halventavalla tavalla

naista tai miestä käytetään seksiobjektina tai asiattomasti katseenvangitsijana eikä sillä ole mainostettavan tuotteen tai palvelun kanssa mitään tekemistä

mainoksessa on seksuaalisia vihjailuja tahi lupauksia, joilla ei ole mainostettavan tuotteen kanssa mitään tekemistä

2. Mainos on hyvän markkinointitavan vastainen, jos siinä väitetään tai vihjataan, että toisen sukupuolen asema on sosiaalisesti, taloudellisesti tai kulturellisesti alempiarvoinen kuin toisen, tai jos mainoksessa ylläpidetään kaavamaista roolikäsitystä siitä, mikä on tyypillistä tai tunnusomaista naisille tai miehille tai heidän persoonallisuudelleen tai työskentelylleen.

3. Mainos ei ole hyvän markkinointitavan vastainen vain sen vuoksi, että siinä esiintyy vähäpukeisia tai alastomia ihmisiä, jos heitä ei ole kuvattu alentavalla, väheksyvällä tai halventavalla tavalla.

# data[].attributes.attachment_link.description
1. Mainos on hyvän markkinointitavan vastainen, jos naista tai miestä käytetään katseenvangitsijana tai seksiobjektina ja sukupuolta käytetään alentavalla, väheksyvällä tai halventavalla tavalla naista tai miestä käytetään seksiobjektina tai asiattomasti katseenvangitsijana eikä sillä ole mainostettavan tuotteen tai palvelun kanssa mitään tekemistä mainoksessa on seksuaalisia vihjailuja tahi lupauksia, joilla ei ole mainostettavan tuotteen kanssa mitään tekemistä 2.

# data[].attributes.headline
Oletko tullut houkutelluksi omien joukkoon ja hyökkäämään muita vastaan? Omaan kuplaan joutuminen on digiajan väistämätön seuraus algoritmien paikoin huikentelevaisesta työskentelystä. Mitä jos voisimmekin itse toivoa nimenomaan päinvastaista? Lue Valheenpaljastajan blogi siitä, mitä somekuplat meille tekevät.

# data[].attributes.subject
Oletko tullut houkutelluksi omien joukkoon ja hyökkäämään muita vastaan? Omaan kuplaan joutuminen on digiajan väistämätön seuraus algoritmien paikoin huikentelevaisesta työskentelystä. Mitä jos voisimmekin itse toivoa nimenomaan päinvastaista? Lue Valheenpaljastajan blogi siitä, mitä somekuplat meille tekevät.

# data[].attributes.body
Somekupla pystyttää virtuaaliset seinät kannattamiemme ajatusten ja arvojen ympärille tai näin on ainakin tavattu ajatella. Samanmieliset voivat keskustella turvallisesti omiensa joukossa joutumatta perustelemaan kantojaan.

Voimmeko itse jotenkin vaikuttaa siihen, että säilytämme moniäänisyyden siinä, mihin aikaamme käytämme, ketä kuuntelemme ja mistä syistä?

Ainakin avoimin mielin tiedon etsintä myös vastakkaisista arvomaailmoista tuo säröjä omaan kuplaan ja avartaa maailmankuvaa kattamaan myös sellaisia näkemyksiä, joita itse ei voi kannattaa. Se on myös aivan keskeisesti osa digihyvinvointia.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ihmisille tarjotaan yhä uusia keinoja tiukentaa somekupliaan, joihin vastakkaisilla mielipiteillä ei enää ole pääsyä. Voisiko teknologia tarjota myös työkaluja, joilla kuplista pääsee ulos? Ratkaisuja pitäisi vaatia myös yhtiöiltä, jotka näitä kaikukammioita ovat rakentaneet.

Tuntuisiko oudolta, jos seuraavien eduskuntavaalien alla saisit tällaisia ohjeita uutissivustoilta:

Näin et koskaan joudu näkemään Li Anderssonin mielipiteitä.

Blokkaa Jussi Halla-ahon nimi fiidistäsi.

Näin löydät Facebook-kaverisi, jotka tykkäävät Kokoomuksesta, jotta voit poistaa heidät.

Tämä ei ole kovin kaukaa haettu visio. Erityisesti nuorille lukijoille suunnatut sivustot, kuten Mic, Buzzfeed ja Quartz ovat Yhdysvaltain presidentinvaalitaiston aikana kertoneet, miten Donald Trumpista tykkäävistä kavereista pääsee kätevästi eroon ja miten uutisvirrastaan voi poistaa kaiken Trumpia koskevan.

Trump Trump -älypuhelinsovellus lanseerattiin jo silloin, kun Trump vasta kilpaili republikaanipuolueen ehdokkuudesta.

Teoriassa Trump Trump -sovelluksen käyttäjältä olisi siis voinut jäädä huomaamatta, että Trumpista todella tuli presidenttiehdokas - siis mikäli hän asuisi eristyksissä muusta ihmiskunnasta ja saisi uutisensa ainoastaan puhelimensa kautta.

Kuplaan voi hukkua

Tällä palstalla on usein käsitelty sitä, miten sosiaalinen media korostaa samanmielisten kuplia ja tarjoilee käyttäjille heidän maailmankuvaansa sopivaa tietoa.

Tämä ei koske pelkästään Facebookia, vaikka se useimmiten esimerkkinä mainitaankin. Valtaosa mainontaa myyvistä verkkopalveluista haluaa suositella käyttäjää kiinnostavaa sisältöä, koska sitä vastaan voidaan myydä ilmoituksia.

Youtube alkaa ehdotella tietyn poliittisen laidan videoita, kun on yhden tai pari katsonut. Tiedän tämän omastakin kokemuksesta, koska olen työni vuoksi katsonut rasististen ryhmien videokanavia.

Googlen hakutuloksetkaan eivät ole kaikille samat, vaan ne perustuvat käyttäjän hakuhistoriaan. Koska googlaan usein tietoja valemedioista, hakukone on alkanut tarjota minulle niiden sisältöjä entistä enemmän.

Wired-lehden toimittaja Mat Honan teki vuonna 2014 julman ihmiskokeen Facebookissa. Hän tykkäsi aivan kaikesta sisällöstä, jota Facebook hänelle näytti. Kahden päivän aikana hänen uutisvirtansa täyttyi oikeistolaisesta politiikasta ja päättömistä viihdeuutisista.

Ylen toimittaja Veli-Pekka Hämäläinen puolestaan loi itselleen Facebookiin ja Google+ -palveluun valeprofiili Juhanin, joka alkoi tykätä rasistisesta sisällöstä. Pian Juhani oli sulkeutunut vihakuplaan, jonne muu kuin ulkomaalaisvastainen sisältö ei löytänyt tietään.

Balanssia uutisiin

Sopivan sisällön suosittelu ei tietenkään ole ainoastaan paha juttu: useimmat käyttäjät hyötyvät siitä. Käyttäjää ärsyttää, jos suositukset ovat jotakin aivan muuta, kuin mitä haluaisi lukea tai katsoa. Silti suositusten näkemyksiä voimistava vaikutus on syytä tiedostaa.

Meistä kukaan tuskin on kuplien houkutuksille immuuni. Saamme niistä vahvistusta sille, että olemme itse oikeassa. Tiukoissa kuplissa näkemykset usein radikalisoituvat, ja yhtäkkiä on normaalia ja hyväksyttyä sanoa ääneen asioita, jotka ennen olivat marginaalisia mielipiteitä. Kun on jo kuplan sisällä, käyttäjän pitäisi nähdä todella paljon vaivaa päästäkseen sen ulkopuolelle. Harva alkaa asiakseen etsiä toisenlaisia näkemyksiä.

Harva alkaa asiakseen etsiä toisenlaisia näkemyksiä.

Onko sitten mitään keinoja päästä eroon kuplista? Tuskin kokonaan, koska ihmiset ovat itse osin vastuussa niiden rakentamisesta. Kuplissa on turvallista. Voidaan kuitenkin kuvitella useita keinoja, joilla niiden vaikutusta voitaisiin vähentää.

Yksi mahdollinen ratkaisu voisi olla jotain sen tyyppistä kuin Chrome-verkkoselaimelle kehitetty lisäosa Balancer. Sen tarkoitus on päinvastainen kuin Trump Trumpilla. Balancer pyrkii tarjoamaan toista poliittista näkemystä edustavaa artikkelia - se toimii siis tilanteissa, joissa ihmiset lukevat joko liberaaleja tai konservatiivisia julkaisuja.

Balancer oli osa Michiganin yliopiston jo päättynyttä tutkimusprojektia. Tutkimuksessa syntyi myös uusi lisäosa, ManyAngles. Se ei luokittele artikkeleja konservatiivisiksi tai liberaaleiksi, vaan etsii tarjolle "erilaisia" juttuja - siis näkökulmia, joita lukijat eivät ole aiemmin kohdanneet.

Ei käyttäjän vastuulla

Ei ole ainakaan yhteiskunnan ja toimivan demokratian kannalta järkevää poistaa kavereista niitä, jotka ovat eri mieltä. Se voi tietysti tehdä nettiympäristöstä miellyttävämmän, joten moni tekee niin. Ratkaisua ei muun muassa tästä syystä pitäisi hakea ensisijaisesti käyttäjien oman toiminnan muutoksesta.

Mitä maailmasta tulee tänään tietää?

Ratkaisuja pitäisi vaatia myös mediayhtiöiltä, jotka näitä kaikukammioita ovat rakentaneet. Kenties ne voisivat suunnitella algoritmeja, jotka pyrkisivät suunnilleen samaan kuin sanomalehtien ylevä ja usein holhoavakin tarkoitus oli: kertoa, mitä maailmasta tulee tänään tietää. Vähintään ne voisivat tarjota käyttäjille keinoja puhkoa mielipidekuplia.

Niiden pitäisi myös kouluttaa algoritmejaan tunnistamaan valeuutisia ja vihapuhetta entistä paremmin.
Yritätkö itse kuplasta ulos? Kerro kommenteissa, miten.
Valheenpaljastaja käsittelee faktaa ja fiktiota uutisissa ja sosiaalisessa mediassa joka toinen viikko. Lähetä juttuvinkki: valheenpaljastaja@gmail.com.

Muokattu 11.1.2017: Lisätty asiasana ja siirretty Yle Oppiminen alle.
Muokattu 11.3.2019: Kommentointi on päättynyt.

# data[].attributes.attachment_link.title
Valheenpaljastaja: Somekuplat vahvistavat vihaa - miten niistä pääsee eroon?

# data[].attributes.attachment_link.description
Ihmisille tarjotaan yhä uusia keinoja tiukentaa somekupliaan, joihin vastakkaisilla mielipiteillä ei enää ole pääsyä. Voisiko teknologia tarjota myös työkaluja, joilla kuplista pääsee ulos? Ratkaisuja pitäisi vaatia myös yhtiöiltä, jotka näitä kaikukammioita ovat rakentaneet. Tuntuisiko oudolta, jos seuraavien eduskuntavaalien alla saisit tällaisia ohjeita uutissivustoilta: Näin et koskaan joudu näkemään Li Anderssonin mielipiteitä.

# data[].attributes.body
Lyhytkurssi etenee numerojärjestyksessä vasemmalta oikealta. Tässä vaiheessa olet jo orientoitunut aiheeseen. Seuraavaksi tutustutaan 4 mediavaikuttamisen keinoon, joilla on vaikutusta digihyvinvointiin:

(1) Tunteisiin vetoaminen

(2) Tiedon yksinkertaistaminen

(3) Henkilökohtaisuus

(4) Leiriytyminen

KESKUSTELE-osioissa pääset vaihtamaan ajatuksia käsitellystä aiheesta pareittain tai pienryhmässä.

MITÄ OPIT? -osioissa kertaat keskeisen oppimasi sisällön.

Lyhytkurssin lopuksi pääset itse testaamaan, miten tiedostava digisurffailija olet ja miten oma käyttätymisesi tukee digihyvinvointiasi.

Toivottavasti nautit tästä opintoretkestä!

# data[].attributes.headline
Tämän kolmen oppitunnin mittaisen lyhytkurssin tarkoituksena on vahvistaa kykyäsi tunnistaa digihyvinvointiin liittyviä tekijöitä sekä taitojasi  hyvinvoinnin edistämiseksi. Vankka perusta on tiedostava digikansalaisuus!

# data[].attributes.subject
Tämän kolmen oppitunnin mittaisen lyhytkurssin tarkoituksena on vahvistaa kykyäsi tunnistaa digihyvinvointiin liittyviä tekijöitä sekä taitojasi  hyvinvoinnin edistämiseksi. Vankka perusta on tiedostava digikansalaisuus!

# data[].attributes.body
KYSYMYKSIÄ, JOITA ET VOI ENÄÄ OHITTAA:
* Milloin voin luottaa tietoon?
* Milloin epäilykseni tulisi herätä?
* Miten voin tunnistaa faktan fiktiosta?
* Miksi "digi" vaikuttaa hyvinvointiini?

# data[].attributes.headline
Mistä digihyvinvoinnissa on kyse? Orientoidu hetki aiheeseen katsomalla video ja lukemalla lehtijuttu alta.

# data[].attributes.subject
Mistä digihyvinvoinnissa on kyse? Orientoidu hetki aiheeseen katsomalla video ja lukemalla lehtijuttu alta.

# data[].attributes.headline
Medialukutaito on kansalaistaito, jota ilman ei enää pärjää. Miksei? Katso video. Mitä ajatuksia se sinussa herättää? 

# data[].attributes.subject
Medialukutaito on kansalaistaito, jota ilman ei enää pärjää. Miksei? Katso video. Mitä ajatuksia se sinussa herättää? 

# data[].attributes.body
Tieton tuottamisen perusteet, luotettavan tiedon piirteet ja lähdekriittisyys ovat nykyisin keskeisiä taitoja aivan kuten aikoinaan lukeminen, laskeminen ja uimaan opettelu.

Digitaalistuneen arjen keskellä on muistettava, että kaikkea näkemäänsä, kuulemaansa tai lukemaansa ei voi uskoa ja se, mikä vaikuttaa liian uskomattomalta, tulisi voida tarkistaa. Joskus totuus on tosin tarua ihmeellisempää.

# data[].attributes.body
Katso vielä lyhyt video siitä, millaiset periaatteet vaikuttavat tutkitun tiedon taustalla. Huomaat, että jo pelkästään niiden avulla voit tehdä helposti reunaehtoja luotettavan tiedon arvioinnille. Myös digihyvinvointi kasvaa vankaksi valetulta perustalta.

# data[].attributes.attachment_link.title
Miksi tutkittu tieto on #mutuaihmeellisempää?

# data[].attributes.headline
Uskoisitko tähän kuvaan? Lue juttu ja pohdi hetki itseksesi sen uskottavuutta sekä siihen vaikuttavia tekijöitä.

# data[].attributes.subject
Uskoisitko tähän kuvaan? Lue juttu ja pohdi hetki itseksesi sen uskottavuutta sekä siihen vaikuttavia tekijöitä.

# data[].attributes.body
Antti Laitisen maailmaa viraalina twiittinä valloittanut taideteos on saanut monen hieraisemaan silmiään useammankin kerran.

Miten sinulle kävi jutun luettuasi? Uskoitko? Jos et, miksi et?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kuvataiteilija Antti Laitinen on ollut maailmalla levinneen someilmiön keskiössä pari viikkoa. Hänen teostaan on levitetty netissä kymmeniä miljoonia kertoja.

Kuva teoksesta, jossa metsässä näkyy selkeä pyöreä aukko, on levinnyt sosiaalisessa mediassa kulovalkean tavoin.

- Tein sen vuonna 2018 Virossa, Otepäässä, taidetapahtuma Maajaamissa, Laitinen kertoo teoksen synnystä.

Ajatuksena oli metsikkö, johon näkee ikkunan kautta metsän sisälle.

- Kuusimetsästä ei näe läpi, mutta kun poistat seinän, näet sinne, Laitinen kuvailee teoksen syntyprosessia.

Teoksessa on metsän keskellä ikkuna-aukko, josta näkyy ruskeaa metsän sisäpuolta.

Teoksen tekemiseen meni viisi päivää.

- Olin siellä viikon ja otin teoksesta lopuksi kuvan, Laitinen kertoo.

Somessa trendannut teos on luonnossa suuri, metrin korkea ja 2,5 metriä leveä valokuvateos.

Somessa levisi alunperin rajattu kuva, jossa näkyy aukko metsän keskellä.

Mysteeri kiinnosti

Kuvan laittoi Laitisen mukaan liikkeelle sarjatviittaaja, joka ei maininnut Laitisen tai teoksen nimeä tviitissä.

Tviitissä oli teksti "What is this?"

Laitinen ei tiedä, mistä tviittaaja oli hänen teoksensa kuvan löytänyt, mahdollisesti Laitisen kotisivuilta tai esimerkiksi Instagram-tililtä.

Vaikka Laitinen kertoo tiedostavansa, ettei tviittaaja toiminut oikein jättäessään tekijän nimen mainitsematta, ei Laitinen ole jäänyt asiaa stressaamaan.

- En usko, että teoksen kuva olisi lähtenyt samalla tavalla leviämään, jos siinä olisi lukenut taideteoksen ja minun nimeni, hän toteaa.

Somesuosio nousi nimenomaan siitä, että ihmiset arvuuttelivat, mistä kuvassa on kyse.

- Jos olisi kerrottu, että se on taideteos, olisiko se ollut kiinnostavaa, Laitinen pohtii.

Nyt ihmiset pohtivat, onko metsässä tällainen reikä, missä se mahdollisesti on, tai onko kuva ehkä tehty tietokoneella.

Miljoonia katselukertoja

Kuva levisi muun muassa Twin Peaks- ja Hobbiti -Facebooksivuille.

Sitä on linkattu useilla eri kielillä.

Tviittiä katsottiin jo alussa muutaman päivän aikana ainakin 10 miljoonaa kertaa ja uudelleentviitattiin 20 000 kertaa.

Laitinen ei tiedä, paljonko kuvaa on tähän mennessä levitetty, mutta kyse on melkoisen valtavasta määrästä.

Myöhemmin Laitinen alkoi saada tutuilta ja tuntemattomilta viestejä siitä, että hänen teostaan on levitetty ilman hänen nimeään. Moni oli vihainen Laitisen puolesta.

Laitinen kertoo itse seuranneensa tilannetta huvittuneena.

Someen alkoi ilmestyä kuvaa erilaisilla rajauksilla ja myös Laitisen aiemmista töistä. Nimi on sittemmin muistettu mainita alkua paremmin.

Kävijäpiikkejä

Laitisen kotisivuilla somesuosio näkyy kasvaneena kävijöiden määränä.

Kun kävijöitä aiemmin oli muutama päivässä, nyt heitä voi olla jopa 4 600 päivässä.

Laitisen oman Instagram-tilin seuraajamäärä on nopeasti noussut 4 000:n paikkeille.

Laitinen kertoo, että esimerkiksi suositun Instagram-tilin tekemä postaus näkyy nopeasti piikkinä kotisivujen kävijöissä.

Hän arvelee kuitenkin, ettei someilmiö vaikuta hänen työhönsä pitkällä tähtäimellä.

- Some on nopea ja tämä työ on hidasta, Laitinen pohtii.

Tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun Laitisen työ nousee laajaan julkisuuteen median välityksellä.

Ensimmäinen kerta oli noin 15 vuotta sitten, jolloin Laitisesta julkaistu lehtijuttu poiki hetkeksi paikan Yahoo-sivuston uutisten ykkösenä.

Laitinen ei näe, että tällä olisi ollut pitkäaikaisia vaikutuksia hänen uraansa. Sen sijaan omien töiden pohtimiseen somen kehittyminen on voinut vaikuttaa.

- Tein esimerkiksi performanssitaidetta livestriimauksena, kun se oli mahdollista, hän kertoo.

Somesuosioon noussut teos on osa Broken landscape -valokuvasarjaa, joka alkoi jo vuonna 2017 ja jatkuu edelleen.

Teos esillä ensi kesänä

Seuraavaa teosta Laitinen hahmottelee jo pihallaan.

Laitinen kertoo, että teoksia syntyy hitaasti, noin 1-3 vuodessa, sillä niiden valmistaminen on hidasta.

- Teokset ovat suuritöisiä. Maisemaa, jota muokkaan maastossa, Laitinen kertoo.

- Niitä rakennetaan viikkoja tai jopa kuukausia.

Metsä on noussut Laitisen teosten aiheeksi sen myötä, kun hän vuonna 2010 muutti Somerolle metsämaisemiin.

Sitä ennen työtila Helsingin Vartiosaaressa oli vaikuttanut siihen, että vesi oli töissä usein hallitseva elementti.

- Saarelle piti soutaa perille, Laitinen kertoo.

Ensi kesänä someilmiön aiheuttanut teos ja Laitisen muita töitä on nähtävissä Wäinö Aaltosen museossa Turussa. Näyttely on avoinna 28.5.-18.9.2022.

Asiasta uutisoi ensimmäisenä YLE.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kuva: Taiteilija-Antti kairasi valtavan reiän metsään - maailman some äimistyi

# data[].attributes.attachment_link.description
Kuvataiteilija Antti Laitinen on ollut maailmalla levinneen someilmiön keskiössä pari viikkoa. Hänen teostaan on levitetty netissä kymmeniä miljoonia kertoja. Kuva teoksesta, jossa metsässä näkyy selkeä pyöreä aukko, on levinnyt sosiaalisessa mediassa kulovalkean tavoin. - Tein sen vuonna 2018 Virossa, Otepäässä, taidetapahtuma Maajaamissa, Laitinen kertoo teoksen synnystä.

# data[].attributes.body
Pohdi kaverin kanssa seuraavia kysymyksiä:

Millaisiin epäuskottavilta vaikuttaneisiin tarinoihin olette itse törmänneet ja miten ne ovat vaikuttaneet teihin median kuluttajina ja käyttäjinä.

Millä tavalla esimerkiksi jutun valtaisa mediahuomio ruokkii mielestänne tietynlaista mediakäyttäytymistä?

Miten valheiksi päätyneet huijauskertomukset vaikuttavat digihyvinvoinnin kokemukseen?

# data[].attributes.body
Tunteisiin vetoaminen on väkevä tapa liikuttaa yleisöjä. Jos jokin tuntuu erityisen koskettavalta ja uskomattomalta, pysähdy hetkeksi ja mieti, voiko tämä olla totta, voinko luottaa.

Jos haluat, kuuntele vetoava kertomus Enkeli Elisasta, joka valloitti valheellaan.

# data[].attributes.body
Keskustele hetki kaverin kanssa, mitä medioita itse käytätte, kun haluatte tarkistaa tiedon luotettavuuden?

# data[].attributes.body
Maailma on täynnä viestejä ja ärsyketulvassa voi helposti unohtua mediavaikuttamisen epäkelvot keinot ihmisten huomion herättämiseksi. Ole kiinnostunut siitä, mitä ympärilläsi tapahtuu, kuka puhuu ja mistä aiheista. Havainnoi, vertaile ja tutki, ole utelias.

# data[].attributes.body
Keskustele kaverin kanssa, oletteko törmänneet mainontaan, joka ei selvästikään ollut kohdennettu oikein? Millaisia tunteita se teissä herätti?

# data[].attributes.body
Mediasisältöihin on sisäänrakennettuina arvoasetelmia ja näkökulmia, jotka rajaavat sitä, mitä esitetään ja millaisessa valossa. Mainonta perustuu kohderyhmäajatteluun. Sen avulla tarttumapintaa haetaan henkilökohtaisuuden avulla juuri sinulle tärkeisiin asioihin.

# data[].attributes.body
Keskustele kaverin kanssa, onko tiedonetsintä aiheesta, joka on vastoin omaa arvomaailmaa, lisännyt ei-toivotun sisällön runsastumista verkossa tiedonhaun jälkeen.

Entä mitä mieltä olette, onko verkon kaikukammio totta vai perätön juttu?

# data[].attributes.body
Viimeinen median vaikuttamispyrkimyksistä liittyy algoritmien myötä alkunsa saaneeseen keskusteluun somekuplasta, kuplaan joutumisesta ja kuplassa elämisestä. Samanmielisten kuplaan joutuminen vaikuttaa väistämättä maailmankuvan rakentumiseen. Algoritmien toimintaperiaatteiden tuntemus on jatkossa yhä välttämättömämpää, jotta ymmärrys erilaisten mediasisältöjen näkyvyydestä paranee ja toisaalta keinot kuplaan joutumisen torjumiseksi kehittyvät.

Jos aihe kiinnostaa, kannattaa kuunnella Valheenpaljastajan podcast "Sinä et elä somekuplassa", joka pyrkii kumoamaan somekuplamyytin.

# data[].attributes.headline
Vastaa Nuorten digihyvinvointi -testiin ja tiedät, miten netti vaikuttaa omaan hyvinvointiisi.

# data[].attributes.subject
Vastaa Nuorten digihyvinvointi -testiin ja tiedät, miten netti vaikuttaa omaan hyvinvointiisi.

# data[].attributes.body
Olet nyt suorittanut Digihyvinvoinnin aakkoset -lyhytkurssin. Onnittelut!

Toivottavasti olet hyvinvoiva myös digisti.