# data[].attributes.headline
HOV, i går lå der en kommentar til hver eneste opslag. Nu er de fleste væk. Det fatter jeg ikke en pind af. Meget mystisk  ...

# data[].attributes.subject
HOV, i går lå der en kommentar til hver eneste opslag. Nu er de fleste væk. Det fatter jeg ikke en pind af. Meget mystisk  ...

# data[].attributes.body
Foredragsholderen, Gitte Luk, skifter slide, og med et kan man høre computertastaturene hamre på livet løs, da tastaturenes larm er ved at tone ud, stiller hun et spørgsmål til de cirka 100 elever, tre rækker hånden op.

# data[].attributes.body
Luften er tung, men latteren er let. Armene holder hovederne, for klokken viser 14:05. Få, og næsten altid de samme, rækker jævnligt en hånd op. Det eneste, der er mere jævnligt, er Gittes finurlige kommentarer, som får de studerende til at løsne op.

# data[].attributes.body
Når Gitte Luk snakker, runger hendes stemme en lillesmule, blive hængende i lokalet til den evige lyd af fingre der glider hen over et computertastatur. Gitte formår at holde hendes studerende aktive i den ellers store foredragssal med vittige bemærkninger trods de mange åbne computer skærme er det kun sporadisk at den øverste blå bjælke der kendetegner facebook dukker op.

# data[].attributes.body
Der dufter ikke af . Der er ingen larm. Der er få hænder i luften med jævne mellemrum. Der er grå rammer. Der er en stemme, der er nærmest konstant. Der er åbne computere. Der er enkelte lukkede øjne. Eller også er det blink.

# data[].attributes.body
Gitte Luk står foran skærmen. På hendes jakke sidder en broche formet som en guldknap, der matcher guldknapperne på hendes computer. Hun behøver ikke nogen mikrofon. Og når hun taler ud til salen, er der stille med undtagelse af den taktfaste lyd af tastaturer. Måske tager er der nogen der tager noter? Auditoriets vægge er beklædt med tre og indrammede kunstværker. En skov af kommunikation, siger man. Eller et oplagt sted, at lade blikket vandre hen, når opmærksomheden kniber.

# data[].attributes.headline
Stolerækkerne er fyldt op bagfra. De forreste rækker er tomme. 

# data[].attributes.subject
Stolerækkerne er fyldt op bagfra. De forreste rækker er tomme. 

# data[].attributes.body
Tavsheden er næsten larmende, de eneste menneskeskabte lyde der bryder stilheden, er klikkende tastaturer og kapsler der skrues af og på vandflaskerne. Nogle få gange hviskes der lavmælt til sidemakkeren. Der er så stille, at den dæmpede ventilator tydeligt høres. Luften er tyk af koncentration.

# data[].attributes.headline
Luften er tæt, lyset dæmpet vi er til foredrag om observation.
Der er en næsten konstant lyd, af folk der faster noter ind på deres computere.
Ind i mellem bliver der stilet et spørgsmål ud i plenum, så er der pludseligt stille.

# data[].attributes.subject
Luften er tæt, lyset dæmpet vi er til foredrag om observation.
Der er en næsten konstant lyd, af folk der faster noter ind på deres computere.
Ind i mellem bliver der stilet et spørgsmål ud i plenum, så er der pludseligt stille.

# data[].attributes.headline
Omkring 100 par øjne hviler på den ensomme lektor foran lærredet.Indimellem kan man ane en studerende, som bøjer blikket ned under auditoriebordene for at stirre ned i en smartphone et par minutter for at kigge op igen.Reaktionerne bliver lavere og lavere efterhånden som timen skrider frem.

# data[].attributes.subject
Omkring 100 par øjne hviler på den ensomme lektor foran lærredet.Indimellem kan man ane en studerende, som bøjer blikket ned under auditoriebordene for at stirre ned i en smartphone et par minutter for at kigge op igen.Reaktionerne bliver lavere og lavere efterhånden som timen skrider frem.

# data[].attributes.body
MacBooks lyser trætte ansigter op. Gitte Luk kigger på de trætte oplyste ansigter. De trætte oplyste ansigter kigger på de lysende MacBooks. I auditoriet er der 240 trætte, oplyste øjne men ingen øjenkontakt.

# data[].attributes.body
Det

# data[].attributes.body
Mine fingre danser. Det gør min sidemands også. Til takten af keyboardets taster. Trykker og pumper. Det er lillefredag. Det kan man godt mærke. Nu sveder jeg. Spotlights og store højtalere. Store flotte højtalere. Jeg byder op til dans, hvem er hurtigst. Nu bliver det vildt.

# data[].attributes.body
Et utal af computere med sløve øjne bag, tårner sig op af auditoriet. De fleste af pc'erne har æbler på bagsiden skærmen. Det eneste, som giver de sløve øjne en smule liv, er ved forelæseren Gitte Luks tørre jokes. Facebook åbner sig på skærmen ved siden af.

# data[].attributes.body
Det

# data[].attributes.body
Tasterne klikker når Gittes slides skiftes, mens hendes røst lægger sig blødt på gulvtæppet. De bløde blå klap-sammen-sæder er sat op på række og er omringet af grå betonvægge. På disse hænger metalrammer med forskellige sprogs opfordringer. Røvene på sæderne suger til sig fra alle vinkler.

# data[].attributes.body
Lyde af snøft. Skærmene lyser folkets ansigter op. Nogle rækker gentagne gange hånden op. Andre lytter med i stilhed.

# data[].attributes.body
Gitte viser forskellige historier på skærmen. Hun spørger flittigt eleverne om, hvad observationerne gør for historien. Hun bruger meget humor. Eleverne er meget villige til at tale. Mange hænder ryger i været. Humoren kommer når man mindst venter det. Den er meget underspillet og nogle gang bliver man i tvivl, om hun bevidst prøver, at være sjov, eller om det bare er sådan hun er. Eleverne griner. De synes hun er sjov. Der er ikke tale om nervøs latter eller medlidenhedsgrin. Humoren liver undervisningen op.

# data[].attributes.body
Det store lokale har grå betonvægge og den stillestående kølige luft svier i næsen, folk har beholdt deres jakker på. De studerende sidder i rækker der skråner mod loftet. Der kastes lange blikke mod væguret ved udgangen. Tiden står stille og det grønne “ud” skilt lyser drillende op på det grå beton. En ung blond pige vipper rytmisk med foden, hvilken sang mon, hun hører i hovedet?

# data[].attributes.headline
Auditoriet skaber et rum for sig selv. Anonymiteten trumfer, så usikkerheden bliver lagt til side. 

# data[].attributes.subject
Auditoriet skaber et rum for sig selv. Anonymiteten trumfer, så usikkerheden bliver lagt til side. 

# data[].attributes.body
er

# data[].attributes.body
Væggene ser slidte ud - nogle steder ligner det nærmest at der er

# data[].attributes.body
Lokalet bliver stille efter Gittes bemærkning. Det virker ikke til, at hun fik det svar hun ventede, idet hun kigger afventende ud i lokalet. Få mennesker griner i stilheden.

"Skal det oversættes?" spørger hun. Der bliver nikket, og der kommer nogle bekræftende lyde bagfra.

Hun tager sætningen igen på noget, der er tættere på rigsdansk, og bliver mødt med den forventede reaktion. Eleverne bryder ud i latter, og nogle siger "Nååh".

# data[].attributes.body
Det store, gold

# data[].attributes.body
Auditoriet

# data[].attributes.body
Gitte knuger sig til en hvid plastikkop, der måske holder en lille smule vand. Så drikker hun og stiller den fra sig, så hånden igen kan finde ned i hendes lange cardigans store lomme. Den anden hånd gestikulerer, peger, kradser, famler og griber fast i den sorte strik.

# data[].attributes.body
Igen et spørgsmål efterfulgt af pinlig tavshed. Hun svarer selv. Vandrer lidt frem og tilbage forbi computeren, mens hun læser højt af de nye sortmalede eksempel, der lyser ud af projektoren. Vi soner lidt ud. Kigger mod det runde ur på den grå væg lige til højre for det neongrønne UD-skilt.

# data[].attributes.body
Lyset har et gulligt skær, der er behageligt for øjnene. Alt for behageligt. Ligefrem døsende. Udover forelæserens stemme er den mest hyppige lyd, lyden af fingrene der danser på tasterne. Nogle skriver noter, nogle intensivt og nogle ekstensivt. Andre tjekker sociale medier eller de seneste nyheder på DR eller. Andre igen har sat sig til at spille. Syvkabale og skak.

# data[].attributes.body
Computernes unaturligt blå lys sætter spot på de trætte ansigter. Hænder løftes langsomt og gnider søvn ud af øjenkrogene, og lokalet har en hyggelig temperatur. De samme 10 mennesker svarer på alle spørgsmålene. Ind imellem lyder der latter fra forsamlingen.

# data[].attributes.body
Da jeg startede på skolen, fik jeg at vide, at de lange forelæsninger ofte bliver brugt til at tage at tage en afstikker. Og alligevel sidder jeg nu efter snart halvanden måned i et auditorie, der nærmest er fyldt til randen. Hvorfor er vi her alle sammen endnu? Er vi oprigtigt interesserede eller bare bange for at falde udenfor mængden?

# data[].attributes.headline
En yngre fyr sidder foran mig og distraherer min koncentrationsevne med facebook og spil

# data[].attributes.subject
En yngre fyr sidder foran mig og distraherer min koncentrationsevne med facebook og spil

# data[].attributes.body
De fleste blikke er søvnigt rettet mod projektoren forrest i lokalet. Nogle kigger koncentreret på papirerne foran sig, mens de ivrigt tager noter. Andre skæver over til siddemakkeren eller nakken på personen foran dem. Fælles for alle er, at de intet siger. De lytter bare.

# data[].attributes.body
På diverse computerskærmene ser man skiftevis skriveprogrammer og Facebook. De fleste følger passivt med, imens få rejser hånden op for at bryde den larmende tavshed, der er, når underviseren kigger spændt ud i lokalet.

# data[].attributes.headline
Frøberts Auditorium, lidt over middag. De rastløse studerende fra første semester sidder troligt på deres pladser. En enkelt eller to er slet ikke dukket op. Der bliver fumlet med vandflasker, gumlet på muslibarer, og lokalet fyldes af den klikkende lyd af taster. Det er let at blive distraheret. De røde og grønne paneler, der ifølge kobberpladen ved indgangsdøren er kunst, danner ramme om Gitte Luks forelæsning.  Teknikken driller lidt i dag, men historiefortællingen er der intet i vejen med.

# data[].attributes.subject
Frøberts Auditorium, lidt over middag. De rastløse studerende fra første semester sidder troligt på deres pladser. En enkelt eller to er slet ikke dukket op. Der bliver fumlet med vandflasker, gumlet på muslibarer, og lokalet fyldes af den klikkende lyd af taster. Det er let at blive distraheret. De røde og grønne paneler, der ifølge kobberpladen ved indgangsdøren er kunst, danner ramme om Gitte Luks forelæsning.  Teknikken driller lidt i dag, men historiefortællingen er der intet i vejen med.

# data[].attributes.body
Skulle have tisset, da chancen bød sig i pausen

# data[].attributes.body
Fingerspidser løber over klirkende tastaturknapper i takt med at et nyt slide lyser de gråkolde betonvægge op. Her hænger en tung luft af offentlige bussæder og støvede guldtæpper, der går i et med rektangulære betonelementer. Enkelte hænder løfter og sænker sig, nogle strækker sig bare. Der hviskes hæst i hjørnerne. Tasker rasler. Simon siger noget sjovt. Salen griner. Menneskemængden synker atter ned i de blå bussæder. Et nyt slide åbenbarer sig. Fingerspidserne synger sin sang igen.

# data[].attributes.body
Det dunkle forelæsningslokale danner ramme om en et oplæg en torsdag eftermiddag. Sløve, tavse journaliststuderende sidder tilbagelænede, halvt i skjul bag en computer.

# data[].attributes.headline
Telefoner under bordet, facebook blandet med worddokumenter, slidte blå klapmøbler suppleret af sorte borde med skallende maling. 10 elever der på skift bidrager med inputs. En forelæser der med indskudte vittigheder kæmper for at holde fast i den skrantende opmærksomhed i auditoriet. Tomme blikke bliver erstattet med små suk efterfulgt af liflig tale da de magiske ord ”Vi holder en pause” svæver ind i hjernerne efter en rum tids tomgang.

# data[].attributes.subject
Telefoner under bordet, facebook blandet med worddokumenter, slidte blå klapmøbler suppleret af sorte borde med skallende maling. 10 elever der på skift bidrager med inputs. En forelæser der med indskudte vittigheder kæmper for at holde fast i den skrantende opmærksomhed i auditoriet. Tomme blikke bliver erstattet med små suk efterfulgt af liflig tale da de magiske ord ”Vi holder en pause” svæver ind i hjernerne efter en rum tids tomgang.

# data[].attributes.body
Tasternes klapren

Skal skrive noget til Luk

Ingen fantasi

<3

# data[].attributes.body
På tavlen i auditoriet står der ”opmærksomhed”. På fjerde række sidder en mand i stribet tøj med sin MacBook. Storskærmen viser, at oplægget, der foregår i det næsten fyldte lokale, er nået til slide 25. Klokken er 13:09. Manden virker uopmærksom. Oplægget har ikke engang varet i 40 minutter.

# data[].attributes.body
Mere end 100 studerende, og det samme antal computerskærme, ses når man kigger ned over det svagt belyste Frøberts Auditorium. Der er blonde, røde, mørke og kasketklædte baghoveder. Alle har vendt blikket mod Gitte Luk, Danmarks bedste sproglærer, der står med sit hvide plastikkrus i hånden. Hun står og snakker og midt inde i en sætning, kan hun godt finde på at tage en slurk af kaffen.

# data[].attributes.body
Det er sidst på skoledagen og nogle elever begynder at miste lidt koncentration, flere scroller ned igennem Facebook eller andre sociale medier. Der bliver kigget på negle, tegnet og nogle nærmest sover med åbne øjne.

# data[].attributes.headline
Ny episode af "Er Det En And?" tirsdag 22:00

# data[].attributes.subject
Ny episode af "Er Det En And?" tirsdag 22:00

# data[].attributes.body
Få hænder i vejret. En tredjedel tager noter, en tredjedel distraheres af andre ting på computeren og sidste tredjedel enten lytter med eller koger. Dagens oplæg omhandler observation. Gitte Luk styrer slagets gang og enkelte studerende involverer sig aktivt i undervisningen.

# data[].attributes.body
Størstedelen af 1. Semester sidder i de blå biograflignende sæder og lytter til Gitte Luk.

Lyset er afdæmpet og duften af mange mennesker samlet på ét sted hænger lidt tungt i luften.

Af og til byder nogle ind i debatten og deler med os andre, hvad de tænker. Af og til fremkommer lyden af taster, fra folk der skriver noter.

# data[].attributes.body
En lyshåret pige hvisker til sin sin veninde - de smiler begge. En mand løfter sin pegefinger op og ned. Han fumler med sine fingre og går derefter i gang med at notere i sin blok.

# data[].attributes.body
I

# data[].attributes.body
Alle sukker og kigger efter uret på væggen ved døren.

# data[].attributes.body
Man kommer ind ad den brede, røde dør. Der er et gråt gulvtæppe på gulvet. Væggene er af grå beton. Det grå bliver brudt af grønne og røde træbjælker på væggene. Underviseren står foran lærredet, og snakker ud fra en powerpoint. Salen er nærmest helt fyldt. De studerende kæmper for at følge med.

# data[].attributes.body
Der

# data[].attributes.body
Folk griner næsten altid, når Gitte Luk siger noget sjovt. Når hun stiller et spørgsmål, bruger hun ventetiden til at drikke fra en brun kaffekop og træder ned på sin hæl, hendes blik er fæstnet på noget oppe bag stolerækkerne. Hun stiller altid kaffekoppen tilbage på det samme hjørne af katederet, til højre for sin macbook.

Tilhørerne vågner op, og løfter blikket fra egne macbooks, før de forsigtigt kommer med forslag til svar, ofte mandestemmer.

I pausen står vi og ryger udenfor, Gitte Luk er det klogeste menneske i Danmark, siger en, som helst ville ligge hjemme og sove, men ikke kan få sig selv til at tage hjem.

# data[].attributes.headline
Det hvide lærred, Gitte viser sit 69 siders slideshow på, er punkteret. Af og til ligner det et fejlplaceret komma. 

# data[].attributes.subject
Det hvide lærred, Gitte viser sit 69 siders slideshow på, er punkteret. Af og til ligner det et fejlplaceret komma. 

# data[].attributes.body
Latteren giver genlyd i rummet, når Gitte Luk slynger en af sine sædvanlige, vittige kommentarer ud. De uopmærksomme elever slår hovederne op fra skærmene ved lyden. Gitte Luk har igen deres fulde opmærksomhed.

# data[].attributes.body
Der er overraskende
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

# data[].attributes.body
anonym HA! mit navn er Sune og jeg elsker babelutter

# data[].attributes.headline
Fyren skråt til venstre for mig har distraheret mig det meste af forlæsningen. Han sidder med hovedet bøjet, og øjnene er lukkede. Sommetider giver det et jag igennem hans krop, som ses tydeligt når han med et sæt, sætter sig op og lader som om, han overhovedet ikke har sovet.

# data[].attributes.subject
Fyren skråt til venstre for mig har distraheret mig det meste af forlæsningen. Han sidder med hovedet bøjet, og øjnene er lukkede. Sommetider giver det et jag igennem hans krop, som ses tydeligt når han med et sæt, sætter sig op og lader som om, han overhovedet ikke har sovet.

# data[].attributes.headline
Hendes Macbook er plastret til med runde guldklistermærker, og på hendes cardigan har hun en stor rund guldbroche siddende. Gitte er en guldpige.

# data[].attributes.subject
Hendes Macbook er plastret til med runde guldklistermærker, og på hendes cardigan har hun en stor rund guldbroche siddende. Gitte er en guldpige.

# data[].attributes.body
For lidt over en halv time siden samledes elever fra 1. semester på DMJX i auditoriet Frøberts. Auditorieundervisning med den farverige Gitte Luk ved roret.

Eleverne sidder på de kongeblå slå-ud-sæder med front mod lærredet. Nogle af de studerende lægger ikke skjul på, at de er trætte – øjnene ned i enten computeren der står foran eller spejdende ned over forsamlingen på Gitte Luk og hendes Power Point show.

# data[].attributes.headline
Lyden af tastaturknapper er en symfoni i mine ører. 

# data[].attributes.subject
Lyden af tastaturknapper er en symfoni i mine ører. 

# data[].attributes.headline
Lyden af tastaturerne risler ind i øret. Underlægning til underviserens stemme. Alle sidder i deres egen lille boble. Der forventes ikke så meget her. En elev kan blive væk i mængden. Hvem tager noter?  

# data[].attributes.subject
Lyden af tastaturerne risler ind i øret. Underlægning til underviserens stemme. Alle sidder i deres egen lille boble. Der forventes ikke så meget her. En elev kan blive væk i mængden. Hvem tager noter?  

# data[].attributes.body
Fingre som taster, papir som vendes, roden i tasker. Det er de lyde som bliver baggrundsstøjen til Gitte Luks oplæg. Tunge hoveder, men med fokuserede øjne. Fra forreste række er det svært at overskue hvordan resten af lokalet er. Er der mange telefoner som gemmer sig under borderne? Hvad foregår dig på alle de computere som står åbne?

# data[].attributes.headline
I et sammensurium af overtrætte elever, summen fra computertastaturer og en evig lugt af dårlig kaffeånde, finder vi Gitte Luk, som er omdrejningspunktet for de næste timers undervisning i gode observationer. Stemningen emmer af at klokken har passeret 14.00, og sukkene tager til, som minutterne forsvinder.

# data[].attributes.subject
I et sammensurium af overtrætte elever, summen fra computertastaturer og en evig lugt af dårlig kaffeånde, finder vi Gitte Luk, som er omdrejningspunktet for de næste timers undervisning i gode observationer. Stemningen emmer af at klokken har passeret 14.00, og sukkene tager til, som minutterne forsvinder.

# data[].attributes.body
Gitte Luk spankulerer frem og tilbage foran den enorme skærm. Der er stille blandt de fyldte sæder, men forelæserens stemme fylder også rummet ud.  Der er varmt, luften er tung og lyden af klaprene tastaturer er det eneste, der bryder stilheden blandt de studerende. Indimellem forvandler Gitte Luk en løftet hånd til en stemme blandt de fremmødte.

# data[].attributes.body
Fingrene flyver hen over tasturet, når de mange journaliststuderende er til forelæsning. Stilheden ligger tung over lokalet. Alle er fokuserede. Om det er noter til dagens lektion, eller Facebook der har de studerendes opmærksomhed er dog uvist.

# data[].attributes.body
Døren lukker tungt i og de sidste elever trisser på plads. Belysningen er dæmpet. Enkelte steder er lamperne sprunget. Den grønne lampe lyser tydeligt over døren: "UD".

# data[].attributes.body
Tomme kaffekopper vidner om, at forelæsningen snart er slut.

# data[].attributes.body
På hver side af lokalet lyser to skilte med gul skrift: ”UD”. Gitte Luk kigger ud på sit publikum . Min sidemand bider lydløst negle. Endelig rækker en elev hånden op.