# data[].attributes.headline
סורבה פירות עם פרחי לבנדר

# data[].attributes.subject
סורבה פירות עם פרחי לבנדר

# data[].attributes.body
סרטון הדרכה

# data[].attributes.attachment_link.title
מתכון לסורבה פירות עם פרחי לוונדר

# data[].attributes.headline
רוצים להתחיל ללקט? כל מה שאתם צריכים לדעת

# data[].attributes.subject
רוצים להתחיל ללקט? כל מה שאתם צריכים לדעת

# data[].attributes.body
כתבת מאקו

אם תראו בשולי שדות ודרכים אנשים שמבטם נעוץ באדמה, לא בטוח שהם מחפשים פוקימונים. ייתכן שהם פשוט מלקטים את הארוחה הבאה שלהם. כן, גם בקיץ, כשהכול מסביב נראה צהוב ויבש, אפשר לצאת לטיול ולחזור הביתה עם פירות, עלים וזרעים שיעשירו (ובחינם) את התפריט שלכם

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
לקנח את ארוחת הצהריים בשייק סברס צונן מפרי שאספתם בבוקר. להתרגש כשהילדה מזהה בעצמה עלים של גרגר הנחלים ולהוסיף אותם לכריכים שלקחתם איתכם לטיול. לקטוף תאנה בשלה שמחייכת אליכם מעץ לצד הדרך. את המחוות הקטנות האלו הקיץ מעניק למי שלא נרתע מיציאה לטיול וליקוט בעונה החמה.

"ליקוט מזון היא מסורת שמקורה בכורח המציאות של חיי עוני וחסך", מספרת ד"ר נוף עתאמנה אסמעיל, שזכתה בעבר בתכנית הבישול מאסטר-שף. "היא היתה נפוצה באזורים הכפריים דווקא. הכפריים, אף על פי שרובם גידלו מזון, היו זקוקים בכל זאת לארוחת החינם שמעניק הטבע. לעומת זאת, בערים, שתושביהן נהנו ממצב כלכלי-חברתי משופר, תרבות הליקוט לא היתה מפותחת כמו בכפרים (ולאו דווקא בגלל העדר שטחי בר סמוכים, הרי ביפו של לפני כמאה שנה שטחי הבר היו זמינים). מכיוון שליקוט נתפס כנוהג של עניים, רבים הפסיקו לצאת ללקט מחשש לפגיעה בתדמיתם. סיבה נוספת להיעלמות מסורת זו היא יציאתן של נשים, שהיו הלקטיות העיקריות, לשוק העבודה. כפועל יוצא מכך לא נותר להן זמן לליקוט".

ליקוט מזון בטבע, שבעבר היתה לו חשיבות הישרדותית, נהפך בשנים האחרונות בעיקר לבילוי בשעות הפנאי. הרי המרכולים וחנויות המזון מספקים ירקות ופירות שטופים וארוזים לכל אורך השנה ובמקביל השטחים הפתוחים שבהם אפשר ללקט צמחי בר למאכל ולמרפא הולכים ומצטמצמים. טלאור כהן, מורה למדעים (בדגש על קיימות) ומדריכת ליקוט, אומרת שיש עלייה בפופולריות של הליקוט ומייחסת אותה לזמינות רבה יותר של מדריכים בתחום ולהתפשטות הטבעונות. "רבים מבני המשפחות שמגיעות לסיורי הליקוט הם טבעונים ומשפחות אחרות פשוט מעוניינות ביציאה לטבע עם ערך מוסף", היא אומרת. מבשלים בקורס ליקוט. אפשר להגיע לחמישית מהתפריט | צילום: שימי רף / זוית

מה מלקטים?

יש שתי קטגוריות מרכזיות של צמחי ליקוט. הראשונה היא צמחי מורשת, שיחים ועצי פרי שנשארו בישובים נטושים: רימון, תאנה, גפנים וצבר. הקטגוריה השנייה היא צמחי בר: הצלף ,שאת ניצני הפריחה שלו ואת פירותיו, שנקראים אביונות, אפשר להחמיץ ולאכול; ירבוז על מיניו השונים וכף אווז הגינות, שניהם קרובי משפחה של הקינואה, שאפשר לאכול את העלים שלהם; שומר, שבעונה הזאת אפשר לאכול את הפרחים שלו ולהכין תה מהזרעים; זרעי חרדל לתיבול ולהכנת ממרח; זרעים של סרפד הכדורים שיכולים לשמש כתוספת לסלט; חרובים, ריג'לה (רגלת הגינה) שאפשר לאכול את עליה נאים או מבושלים; ואשחר ארצישראלי ואשחר רחב עלים, בעלי הפירות המתקתקים.

במשך כל השנה אפשר ללקט צמחי מים. כך, למשל, ניתן לבשל ולאכול את השורש העמילני של הסוף (זהירות, לא לעקור את כל הצמח, אלא רק את שלוחותיו) ולאכול את האבקנים שלו, שמהווים מקור טוב לחלבון שאותו ניתן להוסיף לבצקים. באזורים לחים צומחים גרגר נחלים וכרפס הביצות, שניהם ממשפחת המצליבים ובעלי עלים טעימים לסלט. בקיץ אפשר גם ללקט צמחי תבלין (רוב צמחי התבלין נמצאים ברשימת הצמחים המוגנים, מלבד זוטא לבנה ועוג הבורסקאים).

יש ארוחות חינם?

מי שמכניס את הליקוט לשגרה, יכול לחסוך כסף ולהרוויח מזון אורגני בחינם. במטבח של כהן, למשל, יש נוכחות מתמדת של שלל מלוקט, גם בקיץ. זרעי הסרפד נכנסים לסלטים, דייסות וקרקרים. פרי הצבר נאכל כמו שהוא או נכנס לגלידות ושייקים. את גבעולי הצבר (ה"כפות" הירוקות הבשרניות שלעתים מכונות עלים) אפשר לאכול נאים, מבושלים או צלויים, בסלט או כאנטיפסטי. כהן מציינת שהם מזינים יותר לפני הבשלת הפירות. מזרעי החרדל היא מכינה ממרחים או טוחנת ומשתמשת בהם לתיבול. פרחי השומר המתקתקים נכנסים לסלט.

שימי רף, לקט ותיק שעוסק בהכשרת מדריכי ליקוט, מספר שאצלו שלל הליקוט מהווה 20-5% מהתפריט. "כל צמחי הבר עשירים מאוד בחומרי הזנה וגם כמות קטנה יכולה ליצור שינוי גדול בבריאות שלנו. יש בהם צפיפות תזונתית גדולה יותר משל פירות", הוא אומר. ליקוט צבר מוקדם בבוקר. גם הפרי, גם הגבעולים | צילום: טלאור כהן / זוית

איפה כדאי ללקט?

יש מה ללקט גם בתוך העיר (גם אם מתאפקים לא לקטוף פירות מהחצרות של השכנים). כך, למשל, פיקוס השדרות ועצי השקמה, שניהם מהמשפחה של התאנה והתות, מספקים בקיץ פירות אכילים. "יש צמחי נוי שלא כולם מודעים לפוטנציאל האכיל שלהם: קריסה גדולה, צמח נוי קוצני בעל פירות אדומים עסיסיים; פירות של דקל קוקוס לנוי, שאפשר לאכול את הקליפה החיצונית הכתומה של הפירות שלו ואת הגרעין, שהוא בעצם קוקוס קטן; אפשר לאכול גם את הפיטנגו, שגדל בערים כצמח נוי", אומר רף.

עם זאת, ליקוט עשבים בעיר יהיה מאתגר יותר. "רוב העיריות מורידות בקיץ צמחים יבשים מחשש לשרפות," מסבירה כהן, "אם ללקט בעיר, אז בעיקר בשולי היישוב". בתוך העיר אפשר גם ללקט בקרבת גינות קהילתיות, שם יש עשבייה לא מרוססת. בשולי כבישים, לעומת זאת, לא מומלץ ללקט, זאת משתי סיבות: החשיפה לזיהום והנטייה של רשויות מקומיות וארציות לרסס את הצמחייה שם בקוטלי עשבים. יש לציין שהשפעות הריסוס על הצמח לא תמיד ניכרות לעין מיד לאחר היישום, אבל צמחים עם הפרעות בצבע, משטחים שקמלו בבת אחת והעדר חרקים הם סימני אזהרה חשובים מפני צמחים מרוססים. בנוסף, יש עיריות שמציבות שלטים ליד גינות לא מרוססות.

"אני מלקטת בשולי שדות, אבל ממליצה להימנע מליקוט באזורים של גידולים שמקבלים הדברה אינטנסיבית כמו פרדסים, כותנה וחמניות", אומרת כהן. שטחים חקלאיים בטוחים יותר הם מטעי אבוקדו ומקשות של אבטיחים, דלועים ומלונים.
עוד באוכל טוב:
מתי יוצאים ללקט?

רוב היציאות לליקוט מתרכזות בעונה הקרה. "בעיקר משום שבחורף יש המון צמחים ירוקים שניתן ללקט, כי זו העונה שבה כל החד-שנתיים צומחים", מסבירה כהן, "אבל גם בקיץ יש המון מה ללקט, אם יודעים מה צריך לחפש - אם בחורף נתמקד בעלים, לדוגמה, אז בקיץ נחפש דווקא אחר זרעים, שיש בהם מסה גדולה של אנרגיה".

הדרך הטובה ביותר ליהנות מליקוט בקיץ היא לצאת מוקדם בבוקר, לפני השעות החמות, או אחר הצהריים, כדי ללקט את המזון. אחר כך אפשר לחזור הביתה (או לאוהל) עם מרכיבים לארוחת בוקר או לארוחת ערב.

לא כל מסע ליקוט חייב להיות מוגדר ככזה. אם אתם ממילא בחוץ, בקמפינג, בפיקניק או בטיול, אפשר פשוט לצאת לסיבוב ליקוט קצר. אם רוצים לברוח קצת מהשמש, אפשר, למשל, להסתובב בצל עצים ולמצוא שפע של צנוברים אכילים - "לא רק של אורן הצנובר, אלא גם של אורן ירושלים, שניהם נפוצים מאוד ביערות בארץ," מזכיר רף, שמציין גם שלפני יציאה לליקוט כדאי להצטייד במדריך צמחים ולזכור את הכלל החשוב ביותר בליקוט: מה שלא מכירים, לא מלקטים ובטח לא אוכלים. כרפס הביצות. להכניס לכריך ולהמשיך בטיול | צילום: שימי רף / זוית

להיות חלק מהטבע

ליקוט הוא יותר מהזדמנות לבילוי בטבע. הוא יכול להיות פעילות מעשירה, מלמדת ומשולבת בחילוץ עצמות באוויר הפתוח לילדים ולמבוגרים. מי שמלקט כמה פעמים לאורך השנה יכול לחוות את כל הדקויות של חילופי העונות, ומי שמלקט באופן קבוע יכול לשים לב לשינויים בסדר גודל גדול יותר של דפוסי גשמים, שכיחויות של בצורות ושינויים בצומח. הליקוט, אפוא, הוא דרך לא רק לבקר בטבע אלא גם להיות חלק ממנו.

"הליקוט הוא כלי רב ערך לשרידות", מסכמת אסמעיל, "וכפי שאני ספגתי את הידע מאמי ומסבתא שלי, כך גם אני מתעקשת לצאת עם ילדיי וללמד אותם ללקט".

מתכון של טלאור כהן לסלט קיצי מלוקט

אופן ההכנה:

1. קוצצים את הריג'לה, את התאנים קורעים או חותכים לרבעים, את פירות הצבר חותכים לעיגולים או לקוביות.
מערבבים הכול בקערה גדולה.

2. כותשים את זרעי החרדל בעזרת מכתש ועלי או מטחנת תבלינים.

3. מכינים את הרוטב: מערבבים אבקת זרעי חרדל, מלח, שמן זית וחומץ בן יין לפי הטעם. שופכים מעל הסלט.
בתיאבון.
הכתבה הוכנה בסיוע זווית - סוכנות ידיעות למדע ולסביבה

# data[].attributes.attachment_link.title
רוצים להתחיל ללקט? כל מה שאתם צריכים לדעת

# data[].attributes.attachment_link.description
לקנח את ארוחת הצהריים בשייק סברס צונן מפרי שאספתם בבוקר. להתרגש כשהילדה מזהה בעצמה עלים של גרגר הנחלים ולהוסיף אותם לכריכים שלקחתם איתכם לטיול. לקטוף תאנה בשלה שמחייכת אליכם מעץ לצד הדרך. את המחוות הקטנות האלו הקיץ מעניק למי שלא נרתע מיציאה לטיול וליקוט בעונה החמה.

# data[].attributes.headline
עוגיות גרניום לימוני

# data[].attributes.subject
עוגיות גרניום לימוני

# data[].attributes.body
סרטון הדרכה

# data[].attributes.attachment_link.title
עוגיות גרניום לימוני

# data[].attributes.headline
שלבים במחזור חיי הצמח

# data[].attributes.subject
שלבים במחזור חיי הצמח

# data[].attributes.body
אוסף סרטונים ופעילויות על מחזור חיי הצמח

# data[].attributes.headline
"סבתא בשלה דייסה"

# data[].attributes.subject
"סבתא בשלה דייסה"

# data[].attributes.body
אין כמו המתכונים של סבתא. הנה הזדמנות ללקט מתכונים ולשתף את כולנו. כנסו לקובץ הדוקס המצורף והכניסו לשם מתכונים שקיבלתם מסבתא.

# data[].attributes.attachment_link.title
עצות של סבתא.docx

# data[].attributes.headline
ליקוט בפתח הבית אביבית ברקוביץ

# data[].attributes.subject
ליקוט בפתח הבית אביבית ברקוביץ

# data[].attributes.body
סרטון לצפייה

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
החברה להגנת הטבע

# data[].attributes.headline
כששף ולקט נפגשים בטבע הם רואים רק אוכל סביבם

# data[].attributes.subject
כששף ולקט נפגשים בטבע הם רואים רק אוכל סביבם

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
טרנד הליקוט נעשה אופנתי בשנים האחרונות, אבל עבור רבים הוא דרך חיים. מפגש מקרי בין לקט לבין שף, שאוהבים לחוש את הקרבה לאדמה, הוליד שיתוף פעולה פורה במיוחד

כששף ולקט נפגשים בטבע הם מגלים עולם ומלואו שאפשר לאכול. מימין: יתיר שדה, משמאל: יניב גור אריה צילום: גיל אליהו

התחלנו את הכתבה הזאת הרחק הרחק לפני ימי הקורונה. אנחנו מסתכלים על הטבע בעונה הזו והוא כל כך יפה. עמק יזרעאל ירוק מתמיד ועוצר נשימה. "כמה טוב הוא הטבע", אנחנו חושבים לעצמנו. אבל אז אנו שבים הביתה ומניין החולים זועק מן המסך, גם הווירוס הזה הוא הטבע וגזירת הבדידות היא התגוננות מפני זעמו, "כמה אכזר הוא הטבע", מתגנבת המחשבה ללב. יש המייחסים לטבע את כל היופי ומאשימים את האדם בכל פעם שהוא סוטה ממסלולו. קשה לנו מאוד להאמין בזה.

האמת היא שלא טוב ולא רע הוא הטבע, הוא פשוט מה שהוא, סובב במעגל אינסופי, אילם, דומם, מופלא, נורא, אבל כוונה לא בטוח שניתן לייחס לו.
טוב ורע הן הגדרות אנושיות, האדם הוא היחיד שיכול לבחור בהן, אנחנו יכולים וצריכים לנסות להניע את הטבע לטוב כמה שנצליח, אבל לעולם זה לא יהיה לגמרי תלוי בנו. בשבילנו גם הבישול יושב בדיוק על המשבצת הזו:
אוכל זה פסיכולוג. אז יש קורונה בעולם ויש טבע בחוץ והאביב כאן והוא ירוק מתמיד. כואב הלב לפספס אותו. אז הנה, דברינו, כפי שכתבנו אותם לפני פרוץ הנגיף לחיינו ואפשר לברוח בכמה דקות, בדיוק עכשיו בימי הסגר, לפחות בדמיון - אל החורשות והיערות. להתראות קורונה, לכמה רגעים.
דבר הלקט
"טרנד הליקוט" הזה, כפי שמציגים אותו לעתים בזלזול, הוא אולי אופנה של השנים האחרונות, אבל הוא רק בן מיליון שנה ויותר. מאז ירד האדם הראשון מהעצים והחל להלך על האדמה, הוא עסק בליקוט. גם כשהפך לחקלאי וגידל לעצמו את מרבית מזונותיו, לא זנח את צמחי הבר שגדלו פרא בתוך שדותיו ובסביבתו. לצמחי הבר יש היצע רחב של טעמים עמוקים, המתכתבים היטב עם הזיכרון הקולקטיבי הקמאי שלנו. חלק גדול מירקות ועשבי הבר האכילים של ארץ ישראל מופיעים במקורות היהודיים והידע אודותיהם נשתמר במרוצת הדורות בקרב האוכלוסייה הערבית המקומית. לפניכם קורות המפגש בין לקט לשף, בין המטבח לטבע, בין האדמה לסירים.

המסע שלי בחזרה אל האדמה החל לפני שני עשורים. הייתי אז חייל משוחרר, קיבוצניק ששב אל שדות המשק אותם עזב ארבע שנים קודם לכן. ממרומי המכונות החקלאיות אותן הפעלתי קשה היה לחוש במגעה החם של האדמה הלחה ובכל הזדמנות שנקרתה בדרכי ביקשתי לרדת מהטרקטור ולהלך בכפות רגליים יחפות על הקרקע. זיכרונות הילדות הציפו אותי ותשוקה עזה מילאה את ליבי: לשוב אל המקור הקדום והקמאי, של מי שאני היום.

אוכל הוא זיכרון, ואני זכרתי טעמים ומרקמים יותר משזכרתי שמות ופנים. זכרתי איך אבי נהג לקלוף עבורי את הגדילן, על קוציו החדים וטעמיו העסיסיים, שולף את גבעוליו ומגישו לפי. כך עשה גם עם השומר, החרדל וצנון הבר. את החוביזות והסלק הכרתי דרך נשותיו הפלסטיניות של הכפר הלא מוכר ברבור, כילד בן 10 תרגלתי עמן את מעט הערבית הרצוצה שבפי והטמעתי כבר אז את יסודות תורת הליקוט. כשגמלה בליבי ההחלטה לצאת למסע גילוי וחקר, לא היה זה מסע סטנדרטי. לא חלמתי מעולם על מרחקים שאין להשיגם. כך קרה שכשבני ובנות כיתתי בחרו לנוע בעולם, אני השתדלתי לנוע מעט במרחב והרבה בזמן. זו הייתה תחילתו של מסע שלא נפסק עד היום, לגילוי סודותיה הכמוסים של האדמה הטובה.

נפגשתי עם פאלחים ערבים מהגליל התחתון, מלקטי העכוב ואוזנית הכלך, בהר הנגב נפגשתי עם עודה, מגמל בדואי צעיר שהכיר לי את צמחי הבר האכילים של המדבר ובוואדי ערה נפגשתי עם המלקטות המקומיות, שהכירו לי עוד ועוד מינים של צמחי מרפא ומאכל הגדלים בסמוך לכפריהם. אחרי עשר שנות נדודים בארץ, הצטרפתי לארגון שומרי הגן, המלמד ומשמר את הידע הקדום ההולך ונעלם שעמד לרשותן של תרבויות האדמה. שם גם הכרתי את עופר ישראלי, מייסד הארגון, שלימדני כיצד להתבונן בסביבה הטבעית כמכלול שיש בו לא רק חומר, אלא גם הרבה רוח. הכרתי גם את שימי רף, שהחל את דרכו במסלול חיים דומה לשלי, שפתח בפני צוהר נוסף לתוך עולם הליקוט ועזר לי לגלות לא רק מינים חדשים, אלא גם תרבות שלמה שנעלמה מעיני.

העניין שלי באוכל תמיד היה קיים, גם ההבנה שהוא מרכיב מרכזי בכל תרבות מקומית, אבל את הבישול העילי לא הכרתי. במקום שבו גדלתי מסעדות יוקרה נתפסו ככפירה, ובכלל, מי יכול היה להרשות לעצמו ארוחה שם? עולם המסעדנות והקולינריה העילית נתפסו בתודעתי כהיפוכה המוחלט של היציאה לחפש חומרי גלם לבישול בטבע. הרי במסעדה, כשהכול נראה נוצץ, מדויק ונקי כל כך, מי בכלל יכול לדמיין את העונג הכרוך באיסוף חומרי הגלם, הבוץ בנעליים ועל הידיים, זחילה בסבך הקוצים וכמיהה גוברת אל הפראי האצילי? כל אלה אינם נראים חלק אינטגרלי מעבודתו של השף, העוטה מדים מעומלנים.

לסדנאות הליקוט שהדרכתי בתחילת העשור הקודם הגיעו קהלים מאוד ספציפיים: טבעונים וצמחונים, היפים ואקו-אקטיביסטים רדיקליים. אבל המהפכה הגיעה דווקא מהכיוון השני - המטבח הנורדי החדש פרץ לתודעה העולמית ועקרונות אנטי-צרכניים שראשיתם בתנועת הסלואו-פוד האיטלקית, התמזגו לתוך פילוסופיה גסטרונומית שלמה שתבעה מחסידיה להכיר לעומק את תהליכי הייצור וההפקה של חומרי הגלם, לתהות על תנאי העסקתם ועל איכות חייהם של היצרנים, על הדאגה לסביבה ועל מנעד הטעמים המקומי. בעצם כל מה שנמחה על ידי תעשיית המזון הגלובלית, שביקשה להכתיב אחידות, שב ועלה. תנועת הסלואו-פוד והמטבח הנורדי החדש סיפקו לפתע מסגרת ערכית שלמה שמתוכה נולד אוכל מדויק יותר, המתכתב מחדש עם צרכי הקהילות המקומיות שמעורבות בייצורו.

כשפתחתי ב-2012 קורס לליקוט צמחי בר למאכל, נרשמו אליו שמונה תלמידים. בשנים הבאות ההתעניינות גברה והלכה. תזונאיות, טבחים ומסעדנים החלו להתעניין בליקוט צמחי בר למאכל. מה שהתחיל אולי כקוריוז הפך למהפכה של ממש. המפגש עם יניב גור אריה, שף ותיק ומוערך, הוא מבחינתי מפרה ומרגש. פגשתי אדם סקרן ויסודי, ששותה בצמא ידע ומביא עימו ניסיון ארוך שנים במטבחים רבים, יחד עם נכונות ללמוד עוד ולשתף בידע שברשותו בנדיבות. הדבר הזה מוביל לגילויים חדשים ומפתיעים אודות הצמחים והפטריות שאנו פוגשים ביערות ובחורשים, שמרחיבים מאוד את הידע הפרקטי הקיים אודות תהליכי העיבוד והבישול שלהם.
דבר השף
את פרחי האורנים שנהגתי לאכול טריים - יניב הכניס לסירופ סוכר והפך אותם לסוכריות עם טעמי יער. את תבלין האלה ארץ ישראלית הכנתי בעצמי לא אחת, אבל כשיניב בחר להכניס לשם גם את פירותיה של אלת המסטיק, אמנם נחרדתי מעצם המחשבה, אך כשטעמתי אותו גיליתי תמהיל נפלא של טעמים חמצמצים מוכרים וארומה מעודנת של מסטיקא. את בלוטי האלון שנהגתי לבשל כמה וכמה פעמים עד שתצא מהם המרירות הטאנינית וממני הנשמה, הוא גילה שאפשר לבשל בחלב, שהחלבון שבו סופח אליו את הטאנינים ומשאיר אחריו אגוזים בעלי טעם עדין ומרקם ערמוני. בקיצור - לשיתוף הפעולה הזה פיללתי, וטוב שהוא בא.

מהיום שהתחלתי לבשל, מטבח מקומי היה הדבר היחיד שעניין אותי. גדלתי כתלמיד ישיבה ושנים רבות הקדשתי ללימוד פילוסופיה ורוחניות יהודית. גם אחרי שיצאתי מבית המדרש כשהבנתי שהמסע הרוחני שלי לא עובר דרך חוקים והלכות אלא דרך החיים, עדיין נותרתי מחובר בנימי נפשי לצד הפנימי של מחשבת ישראל ויצירה של תרבות יהודית וישראלית מתחדשת המשיכה להיות הדבר שלו אני רוצה להקדיש את חיי. מיום שהבנתי שבישול זו השפה שלי ליצור ולהתבטא, היה לי ברור שהרצון שלי הוא לחקור את המטבח הישראלי. כי מטבח הוא חלק מתרבות ויצירה של מטבח ישראלי היא חלק הכרחי מיצירתה של תרבות ישראלית.

מהו מטבח ישראלי? הרבה אנשים שואלים ורבים מפקפקים בעצם קיומו, אבל בעיני סוד קסמו הוא בדיוק בזה שאין תשובה ברורה. בדיוק כמו הישראליות עצמה, כך גם המטבח שנוצר בישראל עוסק יותר במסע חיפוש וגילוי מאשר במשנה סדורה והספק בו חשוב לא פחות מהוודאות. אם תרצו, הוא בדיוק כמוני, מטבח חוזר בשאלה. את תפיסת המטבח שלי ביססתי על ארבעה נדבכים: חקלאות מקומית, מה שצומח פה היום ומה שצמח פה לאורך הדורות; קיבוץ גלויות ומסורות בישול ואירוח שהבאנו איתנו מכל העולם; מסורת בישול וטעמים אופייניים למקום שמיוצגים על ידי המטבח הערבי המקומי; וסטארט אפ ניישן - הרצון שלנו ליצור, חקור, להתחדש ולשבור גבולות.

אבל רק לפני שנתיים גיליתי שעדיין חסר לי "הממד החמישי". זה קרה דווקא בקופנהגן. במסע קולינרי לשם גיליתי איזה מקום עצום וכבוד נותן המטבח הנורדי החדש לנושא הליקוט, ליציאה ליער ולאיסוף צמחי הבר. כך טעמתי צמחים שמעולם לא שמעתי עליהם וטעמים שמעולם לא חוויתי. ביער דני אורו עיני. הבנתי כמה עיוור הייתי עד אותו רגע. אם יש כל כך הרבה כבוד לליקוט במדינה קרה שבה במשך חצי שנה כמעט ולא צומח דבר, על אחת כמה וכמה במדינה חמה ושופעת כמו ישראל. סביר להניח שהאדמת הבר מצמיחה אין סוף זנים ומינים מרתקים שיכולים להקפיץ את המטבח שלנו מעלה בכמה דרגות. זו חובתנו לחקור אותם ולשלב אותם ביצירה שלנו.

התחלתי לפנות אל עצמי בטענות: כל חייך המקצועיים אתה מדבר על מטבח ישראלי ובכל זאת לא יצאת פעם אחת אל הטבע ואין לך באמת מושג מה מעניקה האדמה ממנה אתה מנסה ליצור. הבנתי שעם חזרתי לארץ אני צריך לעשות ריסטרט. רצה הגורל ובדיוק באותה תקופה העתקתי את מגורי מאזור המרכז אל קריית טבעון וכך יצא שיער וטבע הפכו להיות חלק מנוף שלי, במרחק כמה צעדים מביתי. התחלתי לחפש ממי אפשר ללמוד ומכל כיוון נתקלתי בשמו של יתיר. כך מצאתי את עצמי שולח לו שאלות, שהפכו לשיחות ארוכות, שהפכו לידידות עמוקה. המפנה קרה כשהצטרפתי לשיעור בקורס הליקוט של יתיר שעסק בצמחי ים. השיעור הסעיר אותי למשך ימים רבים, עם כל כך הרבה צמחים ומינים ממש פה מתחת לאף שלא הכרתי, וכל כך הרבה טעמים מקומיים שלא השתמשתי בהם. מצאתי את מה שחיפשתי.

כשהכנו את הכתבה הזו יתיר איחר בחצי שעה. כשהגיע אלי למטבח ברגליים יחפות, כולו מלא שמחה, עם סלסלה של פטריות אפרפרות שהיה חייב להביא בדרכו לכאן, לא היה בזה שום דבר טרנדי. זה זורם לו בדם. ממנו למדתי שליקוט זה הרבה מעבר ל"אכיל או לא אכיל", זו הקשבה עמוקה לסביבה. אני מתבונן ביתיר ומקנא איך הוא אחד עם הטבע, וכשהוא מגלה לי במרחק הליכה מהבית שלי את עלי הפרסיון הגדול שטעמם נע בין גזר לפטרייה, זה מרגש יותר מאשר משלוח כמהין מפריגור. בלי זה המטבח שלי לא יהיה לעולם מה שהוא אמור להיות.
למתכוני ליקוט של השף יניב גור אריה
אוכל, כמו האדם, הוא תבנית נוף מולדתו. לא משנה כמה נתאמץ לאמץ פה מטבחים זרים, בסופו של דבר, הפיצה הכי טובה תמיד תהיה באיטליה, הסושי ביפן וההמבורגר בניו יורק. הדבר היחיד שיכול להיות פה הכי טוב בעולם זה רק המטבח המקומי. טרנד הליקוט , כמו כל טרנד, סופו לגווע כמו שהוא פרץ. אבל כשההמולה תתפזר יישארו אלה שבאמת מעמיקים בלמידה. אלה שבאמת אכפת להם מהמטבח המקומי ימשיכו לחפש אותו באדמה ממנה הוא אמור לצמוח.

# data[].attributes.attachment_link.title
כששף ולקט נפגשים בטבע הם רואים רק אוכל מסביבם

# data[].attributes.attachment_link.description
טרנד הליקוט נעשה אופנתי בשנים האחרונות, אבל עבור רבים הוא דרך חיים. מפגש מקרי בין לקט לבין שף, שאוהבים לחוש את הקרבה לאדמה, הוליד שיתוף פעולה פורה במיוחד כששף ולקט נפגשים בטבע הם מגלים עולם ומלואו שאפשר לאכול. מימין: יתיר שדה, משמאל: יניב גור אריה צילום: גיל אליהו התחלנו את הכתבה הזאת הרחק הרחק לפני ימי הקורונה.

# data[].attributes.headline
מלקטים ואוכלים זרעי קיץ מקומיים

# data[].attributes.subject
מלקטים ואוכלים זרעי קיץ מקומיים

# data[].attributes.body
כתבה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
כבר כמה שנים שאני עורך סיורי ליקוט צמחי-בר למאכל, ואפילו כבר כתבתי על כך מספר פעמים פה. אבל כשמגיע הקיץ אני מוריד הילוך, כמו שדובים ישנים את שנת החורף שלהם, אני ישן את שנת הקיץ. בקיץ המקומי, החם והיבש יש, באופן טבעי, פחות מה ללקט. בחורף אנחנו מלקטים אינספור עלים, פרחים ושורשים מצמחים שונים, בקיץ אין את כל אלה. אבל בכל זאת, ליקוט ובישול של צמחי בר הם מסורת מקומית עתיקת יומין שהייתה חלק מהתרבות של האנשים שחיו פה, לא רק בחורף אלא לאורך כל השנה. למרות שיש פחות מה ללקט בקיץ, אפשר למצוא בעיקר זרעים, פירות מתוקים וצמחי תבלין שאפשר להכין מהם מטעמים נהדרים.

השנה החלטתי לחרוג ממנהגי ולצאת ממאורתי לסיורי ליקוט קיציים. אנחנו מטיילים בכל הארץ, אבל בעיקר באזורים הגבוהים יותר- הרי הגליל והרי ירושלים, ולכל אזור יש את המטעמים הקיצים שלו. בשלב זה של הקיץ אני מוצא ואוסף בעיקר זרעים ופירות. לפני מספר ימים הסתובבתי באצבע הגליל, שם ליקטתי ואכלתי זרעים של שומר, זרעי חרדל ופירות בשלים של פטל, ממש לצד הבניאס.

הפטל עכשיו מוכן לקטיפה ואכילה (צילום: אסף רונן)

במהלך החודשיים הקרובים יבשילו עוד פירות בר רבים על העצים, כמו האשחר, העוזרר, השיזף, הקטלב וגם פליטי תרבות כמו התאנים, החרובים, ועוד עצים ושיחים הפזורים בבר, במעזבות וביערות הקרן הקיימת (שם מותר ללקט פירות שנשרו מהעצים, ובלבד שאינם מוגנים ושהמלקטים נשמרים שלא לפגוע בעצים).

משהו על פירות וזרעים

זרעים הם כלי השימור של הצמח, הם אלה שיצמיחו את הדור הבא של הצמחים ולשם כך הזרע מכיל בתוכו את כל חומרי הצמיחה החשובים לצמח.

בצמחים רבים המשמשים למאכל ונחשבים לבריאים מאוד בריא בפני עצמם, הזרעים נועדו בעיקר למרפא משום שהחומרים בתוך הזרע מרוכזים יותר. דוגמה לכך הוא הגדילן- קוץ נפוץ מאוד עם תפרחת סגולה שאת זרעיו אנחנו אוספים בקיץ והם טובים מאוד לטיפול בבעיות כבד, ובחורף אנחנו אוכלים את נבטיו עליו וגבעוליו. הנמלים, אגב, מאד אוהבות את זרעי הגדילן ומתחרות איתנו על איסופם.

החורף הוא המועד הנוח ביותר לנביטה באקלים הים-תיכוני, ואילו הקיץ הוא מועד הפצת הזרעים לקראת החורף. פירות הקיץ הם, למעשה, כלי התובלה של הזרעים.

הנה כמה דוגמאות למה שאפשר להכין מהעושר הזה:

סומאק

לימונים מאוד קשה להשיג בקיץ אך אשכולות הסומאק כבר נמצאים על העצים. אם אתם בדרכים, אפשר לקטוף אשכול ולהכין לימונדה טבעית ללא לימון, בשטח. כל מה שצריך לעשות זה לחלוט את האשכולות האדומים והחמוצים במים חמים ולהניח לחליטה להתקרר. אפשר להוסיף תמרים, סילאן או דבש חרובים, לפי הטעם.

לימונדה מסומאק ניסיתם פעם? (צילום: אסף רונן)
צלף

שיח הצלף הקוצני נפוץ מאוד בארץ, בסוף האביב אנחנו מלקטים את ניצני הפרחים ומשמרים אותם בחומץ או במי מלח, ואז הם משמשים אותנו לבישול ולרטבים לאורך כל השנה. ככל שמתקדם הקיץ מניב השיח פירות מלאי זרעים, בצורת מלפפון קטן, שאפשר לשמר בחומץ או בתמיסת מלח והם ממש ערבים לחיך. בתקופת חז"ל כונה אדם שהיה מלקט ומכין את פירות וניצני הצלף, בשם "קפר", שהוא היום שמו של הצלף בשפות לעז.

מתאים כל השנה- צלף (צילום: אסף רונן)
זרעי חרדל
זרע נפוץ וטעים שעכשיו הזמן לאספו הוא זרע החרדל. בחורף אנחנו אוכלים את העלים של חרדל הבר ומכינים ממנו מטעמים חריפים, בקיץ אוספים את הזרעים ומכינים ממרח חרדל מקומי טבעי.

קל מאוד ללקט ולברור את זרעי החרדל- הזרעים נחים בתוך תרמילים בצורת חרב שנמצאים משני צדיו של גבעול החרדל היבש. בכל תרמיל יש 4 זרעים קטנים. בדרך-כלל מוצאים מקבצים גדולים של ענפי חרדל מלאי תרמילים, אפשר להוריד בתנועה אחת תרמילים רבים מהגבעול, למולל את התרמילים בין שתי ידיים כך שיתפרקו, ולנשוף על כף היד עם התרמילים. כשנושפים עף המוץ (קליפות התרמיל) ונשארים על כף היד זרעי החרדל הקטנים.

אם אתם אוספים מספיק זרעי חרדל אתם יכולים להכין ממרח חרדל מקומי ביתי. אמנם הזרעים שחורים אך זו רק הקליפה ותכנם צהוב כמו החרדל שאנו מכירים.

אל תדאגו, בפנים זה צהוב - זרעי חרדל (צילום: אסף רונן)

המרכיבים:

פירות צלף

לתערובת כבישה:

כוס חומץ בן יין

כוס מים

כפית גדושה של מלח גס

תבלינים:

זרעי כוסברה שלמים

עלי דפנה

אופן ההכנה:

1. שוטפים היטב את פירות הצלף ודוחסים לתוך צנצנת נקייה.

2. מוסיפים את התבלינים לפי הטעם.

3. מכסים עם תערובת הכבישה.

4. סוגרים היטב ושומרים במקום קריר ומוצל.

5. הפירות מוכנים אחרי כחודש וטובים למספר שנים.

פירות צלף כבושים (צילום: אסף רונן)

ממרח חרדל ביתי חריף יותר מממרח חרדל תעשייתי, אך טעמו עשיר יותר. הוספת חומץ או מים חמים תסייע להפקת ממרח חרדל חריף פחות ומריר יותר. אפשר לערבב את ממרח החרדל עם ממרחים אחרים. זרעי החרדל המקומיים (שחורים) מניבים ממרח חרדל כהה.
המרכיבים:
1/4 כוס זרעי חרדל שהושרו במים ללילה אחד

2 שיני שום כתושות

2 כפות חומץ תפוחים

11/2 כפות דבש

2 כפות שמן זית

1/2 כפית זרעי כוסברה טחונים

1/2 כפית מלח

כלים: צנצנת זכוכית
אופן ההכנה:

1. מכניסים את כל המרכיבים למעבד מזון ומערבלים עד לקבלת מרקם חלק.

2. מכניסים את הממרח לצנצנת זכוכית שומרים את הממרח במקרר.

אורי מאיר-צ'יזיק הוא יועץ תזונה, שף טבעי והיסטוריון של אוכל. הוא מטפל, מטייל ומרצה בכל רחבי הארץ, ומתגורר בעמק בית-שאן עם אשתו טלי ושתי בנותיו

צילומים: אסף רונן - צילום מזון, תדמית ופרסום

סטיילינג: נעמה רן

לכל הכתבות של אורי מאיר-צ'יזיק

# data[].attributes.attachment_link.title
מלקטים ואוכלים: זרעי קיץ מקומיים

# data[].attributes.attachment_link.description
כבר כמה שנים שאני עורך סיורי ליקוט צמחי-בר למאכל, ואפילו כבר כתבתי על כך מספר פעמים פה. אבל כשמגיע הקיץ אני מוריד הילוך, כמו שדובים ישנים את שנת החורף שלהם, אני ישן את שנת הקיץ. בקיץ המקומי, החם והיבש יש, באופן טבעי, פחות מה ללקט.

# data[].attributes.headline
גרניום לימוני

# data[].attributes.subject
גרניום לימוני

# data[].attributes.body
מתכון להכנת עוגיות גרניום

# data[].attributes.attachment_link.title
הוראות הכנה עוגיות גרניום

# data[].attributes.body
מתכון להכנת זעתר

# data[].attributes.attachment_link.title
מתכון להכנת זעתר

# data[].attributes.headline
סוכריות זוטה לבנה

# data[].attributes.subject
סוכריות זוטה לבנה

# data[].attributes.body
סרטון הדרכה

# data[].attributes.attachment_link.title
סוכריות זוטה לבנה

# data[].attributes.headline
בישול חביתה עם צמחי בר למאכל

# data[].attributes.subject
בישול חביתה עם צמחי בר למאכל

# data[].attributes.attachment_link.title
בישול חביתה עם צמחי בר למאכל

# data[].attributes.headline
ידעת כמה צמחי בר למאכל ולמרפא גדלים לך ליד הבית?

# data[].attributes.subject
ידעת כמה צמחי בר למאכל ולמרפא גדלים לך ליד הבית?

# data[].attributes.body
סרטון

# data[].attributes.attachment_link.title
ידעת כמה צמחי בר למאכל ולמרפא גדלים לך ליד הבית?

# data[].attributes.headline
הכנת כדורי נייר מזרעים

# data[].attributes.subject
הכנת כדורי נייר מזרעים

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
עמותת אדם צומח - גינון טיפולי

# data[].attributes.attachment_link.title
הכנת כדורי זרעים מנייר - עמותת אדם צומח - גינון טיפולי

# data[].attributes.attachment_link.description
אחרי שאספנו זרעים בגינה, ניתן להכין מהם תוצרת זמינה לזריעה. ככל שהזרעים זעירים יותר כמו הפרג והציפורנית, עדיף לגבש יחד בכדור זרעים או להטמיע בנייר בהכנה עצמית ואז לאחר הייבוש, ניתן לגזור פיסות לזריעה. באופן זה ניתן להימנע ממצב של פיזור לא מבוקר בגינה בעת הזריעה. חומרים וכלים להכנת עיסת הנייר נייר למחזור, ...

# data[].attributes.attachment_link.title
Epigeal germination 'Firetongue' 2 week time lapse

# data[].attributes.headline
ליקוט צמחי בר למאכל- יתיר שדה עם מנחם הורוביץ

# data[].attributes.subject
ליקוט צמחי בר למאכל- יתיר שדה עם מנחם הורוביץ

# data[].attributes.body
סרטון

# data[].attributes.attachment_link.title
ליקוט צמחי בר למאכל - יתיר שדה וחברים עם מנחם הורוביץ

# data[].attributes.body
מתכון לחוביזה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
בין החורף לאביב, כשמבעד לענני הגשם מפציעים השמש והחום, מוריקים השדות של איריס בן-צבי מכפר-יהושע בשלל עלים. רגע אחד לפני שמופיעים הפרחים וצובעים את השדות בסגול, צהוב, אדום ולבן, הצבע השולט הוא הירוק. הירוקים המתורבתים (רוקט, חסה, שמיר, פטרוזיליה) נמכרים בחנות, אך את עשבי-הבר יש לעשב. אם היינו מניחים לצמחים לגדול בלי מפריע וללא עישוב, היו עשבי הבר גדלים ומשתרשים כך שהיו מונעים את צמיחתם של העשבים והירקות המתורבתים. העישוב הוא חלק מהעבודה השוטפת, אבל לפעמים המשק זוכה לעזרה מהשכנים מכעביה או מבית-זרזיר שבאים לקטוף את העלים שאנחנו זורקים לתלם כדי לבשל ולאכול אותם. פעמים רבות אפשר לראות בצידי הדרכים ובשדות דמויות כפופות המלקטות עשבי-מאכל שונים. אם מתחילים לחקור ולהתחקות אחריהם מגלים מגוון עצום של עלים ירוקים שאין לנו, הקונים בסופרים, גישה אליהם.

מלקט. אורי מאיר-צ'יזיק (צילום: אסף רונן)

תרבות הליקוט היא בעלת שורשים עתיקים. בעבר, לפני שהתיישבו בני-האדם והפכו לחקלאים, הם היו ציידים-לקטים שליקטו את מרבית מזונם - פירות, שורשים, אגוזים, ירקות ועלים ירוקים. ככל שהפכנו מיושבים יותר, כך התמעט חלקו של הלקט במזוננו, עד שהיום רובנו אוכלים רק מזון שגודל במיוחד עבורנו ומשלל הליקוטים נשארנו היום עם העשבים. לכל עשב השפעה משלו על המנה, עונת קטיף מתאימה משלו ואופן הבישול המיוחד לו.

לעשבים רבים נודעו גם שימושים ברפואה המסורתית. לטעמנו, הספר הטוב ביותר בנושא בעברית, נכתב על ידי אמוץ דפני, פרופסור לבוטניקה מאוניברסיטת חיפה ("צמחי בר ראויים למאכל", הוצ' החברה להגנת הטבע). הספר מכיל מידע רב על הצמחים, על שימושיהם הרפואיים ועל אופן בישולם. כמו מסורות אחרות, גם זו רבת-השנים של הליקוט הולכת ונעלמת וקיים ערך רב בשימורה. ככל שמתעמקים בנושא מגלים את החשיבות ואת הערך הבריאותי של ליקוט ואכילת עשבי בר. תרבות הליקוט אינה משפיעה רק על המזון, מדובר בפעילות חברתית שאפשר לעשות ביחד עם חברים או בחיק המשפחה. יש לה גם ערך כפעילות גופנית, לאלה התרים במשך שעות אחר העשבים המתאימים למאכל ובאותה הזדמנות גם מטיילים באור השמש ובאוויר הצח של חיק הטבע.

בעונה זו אפשר ללקט עשרות (אם לא מאות) עשבים אכילים ברחבי הארץ. פעמים רבות אפשר למצוא את עשבי הבר בשווקים הערבים או בחנויות הירקות בערים ובכפרים הערביים. אנו מביאים פה תיאור של ארבעה מהחשובים שבהם ודרך הכנתם.

מלכת עשבי המאכל. חובייזה (צילום: אסף רונן)

עונת החובייזה כבר מגיעה לסופה אך חשוב להציג אותה כי היא מלכת עשבי המאכל ואולי החשובה בהם. לחובייזה שימושים רפואיים שונים: היא משמשת כתחבושת, נגד נפיחות, כתרופה להוצאת ליחה נגד שילשול ועוד. השם "חלמית", המוזכר כבר בתנ"ך, הוא שיכול אותיות של המילה "לחם" וכך גם שמה הערבי - "חובייזה". הקירבה הלשונית למוצר מזון בסיסי כמו לחם מעידה על חשיבותה הרבה במארג התזונתי. כל חלקי צמח החובייזה אכילים: בעלים הצעירים אפשר להשתמש לסלט ומהעלים הבוגרים אפשר להכין ממולאים וקציצות. המתכון השימושי והפשוט ביותר לחוביזה הוא סלט חובייזה מבושלת. עכשיו אנחנו ממש בסוף עונת החובייזה ולכן מומלץ לבשלה.

המרכיבים:

צרור עלי חובייזה כולל גבעולים ופירות (אם יש)

בצל שלם קצוץ

שן שום כתושה

שמן זית

מלח ופלפל לפי הטעם
אופן ההכנה:

1. משרים את החובייזה במים למספר דקות ושוטפים היטב.

2. קוצצים דק ומניחים בסיר רחב עם מעט מים, בצל ושום.

3. מכסים, נותנים להתבשל, ומערבבים מידי פעם עד שמתרכך.

4. לאחר שהתבשלו העלים והחובייזה הפכה לסלט ירוק חם מוסיפים לתיבול שמן זית, מלח ופלפל. תוספת של אזוב (זעתר טרי) תגוון את הטעם.

מרירות בריאה. עולש מצוי (צילום: אסף רונן)

מינים רבים של עולש מצויים בשטח. הם שונים מעט זה מזה במראה אך כולם מרים מאוד. המרירות שלהם נחשבת טובה מאוד לבריאות ובעיקר לתפקוד הכבד. את העולש אפשר לקצוץ חי לסלט או לבשלו ומהשורש שלו מכינים משקה דמוי קפה. המים בהם מבושל העולש משמשים כתרופה לניקוי הדם וזירוז פעולת מערכת השתן. לעולש יש מתכון ערבי מסורתי (שקיבלנו באדיבות משפחת כעביה מהכפר הבדואי כעביה).

המרכיבים:

צרור עלי עולש

1 בצל גדול

שמן זית

מלח ופלפל

אופן ההכנה:

1. שולקים את העולש במים חמים, מוציאים, סוחטים וקוצצים (לא לשכוח לשתות את המים, זה מאוד בריא).

2. מטגנים את הבצל על אש נמוכה עד שהוא משחים מאוד.

3. מוסיפים את העולש הקצוץ ומלח ופלפל לפי הטעם וממשיכים לטגן עד שמזהיב.

מעדן. סלט עולש מבושל (צילום: אסף רונן)

במקורות מודרניים העוסקים בשימוש בעשבי בר לא תמצאו לרוב התייחסות נרחבת לשימוש בלוף והם בדרך-כלל לא מזכירים אותו. הלוף הוא צמח רעיל, בעיקר למי שלא עוסק באופן קבוע בהכנתו, ולכן נצרף אזהרה: אם לא מכינים את הלוף כמו שצריך הוא צמח רעיל. אם לא הכנתם אותו כמו שצריך הוא לא יהרוג אתכם אך בהחלט תרגישו צריבה מציקה בחלל הפה. למרות זאת הוא נחשב למעדן אמיתי בחברה הערבית ומרפא של חוליים רבים.

מחייב טיפול נכון, אחרת הוא רעיל. לוף מבושל (צילום: אסף רונן)

סלט הלוף הוא מעדן ומנגבים אותו, כמו חומוס, עם פיתה (מקמח מלא כמובן).

המרכיבים:

צרור עלי לוף

בצל גדול קצוץ

שמן זית

מיץ לימון

מלח ופלפל

אופן ההכנה:

1. קוצצים את עלי הלוף ושוטפים היטב.

2. מבשלים את הלוף הקצוץ 4-6 שעות במים, עד שינוטרל החומר הצורב. אפשרות שנוספת היא לבשלו 45 דקות תוך החלפה מרובה של הנוזלים (לפחות כ-3-4 פעמים). אפשר לזרז את ההכנה על ידי הוספת מיץ לימון, או חומעה שהיא עשב בר שחמיצותו מזרזת את פירוק החומרים הצורבים.

3. מטגנים את הבצל הקצוץ על אש נמוכה עד שהוא משחים. סוחטים את עלי הלוף ומוסיפים למחבת. מתבלים במלח ופלפל ומיץ לימון.

גם לסרפד מינים רבים, כולם טובים למאכל. מומלץ לקטוף אותו עם כפפות בשל הצריבה הנלווית למגע. לחולים בדלקות פרקים ממליצה הרפואה המסורתית להלקות את הפרקים בענפי סרפד, הצריבה יוצרת תגובה אנטי דלקתית. הסרפד עשיר מאוד בברזל ולכן מומלץ לנשים בהריון. יש לו טעם ייחודי והוא משתלב טוב מאוד במרק. לעומת הלוף הרעיל, צריבתו של הסרפד קלה ובישול קצר מאוד מספיק לנטרולה.

הכי פשוט לבשל את הסרפד (עלים ופירות) כ-5 דקות במעט מים רותחים עד ריכוך. אחר כך מכניסים את הסרפד עם המים למעבד מזון ומעבדים עד שמתקבל נוזל סרפד - את הנוזל הזה מוסיפים לכל מרק - הוא משפר את טעמו ומוסיף לבריאותו.

טלי ו אורי מאיר-צ'יזיק חיים בכפר-יהושע, אוכלים ומבשלים בריא, ומגדלים את איה. טלי עובדת במשק האורגני של איריס בן-צבי. אורי הוא יועץ תזונתי, חוקר ומומחה להיסטוריה של התזונה והוא מעביר סדנאות בישול וקורסים בנושא תזונה בריאה.

צילומים: אסף רונן, לאתר שלו הקליקו כאן .

# data[].attributes.attachment_link.title
שירת העשבים - ליקוט עשבי בר למאכל

# data[].attributes.attachment_link.description
בעבר הרחוק, אבותינו היו מלקטים את מרבית מזונם, אולם ככל שהפכנו מיושבים יותר התמעט חלקו של הלקט במזוננו, עד שהיום רובנו אוכלים רק מזון שגודל במיוחד עבורנו. אורי וטלי מאיר-צ'יזיק חוזרים למקורות ומלקטים עשבי בר למאכל - לא רק טעימים אלא גם מאוד בריאים

# data[].attributes.headline
ליקוט צמחי מדבר- חכמת ההמונים

# data[].attributes.subject
ליקוט צמחי מדבר- חכמת ההמונים

# data[].attributes.body
גם חלק מצמחי המדבר הם צמחי מאכל. אוסף מתכונים. זיכרו לשמור על הטבע. מחברת לחכמת ההמונים. מוזמנים להוסיף ולהעשיר אותנו

# data[].attributes.attachment_link.title
מחברת מתכונים שיתופית.pptx