# data[].attributes.headline
Įvairių epochų grožio idealo ir harmonijos samprata.

# data[].attributes.subject
Įvairių epochų grožio idealo ir harmonijos samprata.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Šiais laikais, kai pasaulis yra išprotėjęs dėl išorinio grožio ir klesti ypatingai liekno kūno kultas, jam dažnai priešpastatomas „rubensiškas" moters grožis, kurį baroko laikotarpiu savo darbuose išpopuliarino garsusis flamandų tapytojas Piteris Paulius Rubensas. Apkūnesnes figūras mėgusio vaizduoti dailininko darbuose moters figūros proporcijos buvo 98-72-98.

Tobulo kūno supratimą skirtingais laikotarpiais formavo to meto kultūra plačiąja prasme ir daugybė su ja susijusių faktorių - religija, istoriniai įvykiai, ekonomika, socialinių klasių vaidmenys bei reklama. Šiandien kartu su menotyrininke Karolina Tomkevičiūte pabandysime trumpai apžvelgti moters kūno grožio supratimą skirtingų epochų meno kūriniuose.

„Grožio suvokimas niekada nebuvo objektyvus, tai atsispindėdavo ir mene, ypač kalbant apie moterų vaizdavimą. Be to, kol nebuvo atsiradusi fotografija, tapyba ir skulptūra kartais atlikdavo tą vaidmenį, todėl kūrybiniame procese viską buvo galima koreguoti, - sako menotyrininkė. - Žiūrint priešistorinius laikus - garsioji Vilendorfo Venera - labai išraiškingų moteriškų formų skulptūra, manoma, tuo metu buvo dedikuota ritualinėms funkcijoms, susijusioms su vaisingumu. Tačiau tai nereiškia, kad ji tiksliai atspindi to meto moters etaloną, nes, pavyzdžiui, stebint piešinius uolose, moterys ten buvo vaizduojamos grakštesnės."

Egipto grožio kultas ir Nefertitės paslaptis

Kalbant apie moters grožį Senovės Egipto civilizacijoje, kurioje buvo labai svarbus jaunystės kultas, greičiausiai daugeliui mintyse iškyla Nefertitės (apie 1353−1336 m. pr. m. e.) ir Kleopatros VII-osios (apie 1353−1336 m. pr. m. e.) vardai, kurios dažnai įvardijamos kaip gražiausios to meto moterys.

„Nefertitės biustas iš dalies atspindi ir tam tikrą šių dienų grožio standartų suvokimą. Vis dėlto tai tik paviršius. Mat prieš 8 metus ištyrę Nefertitės skulptūrinį biustą mokslininkai aptiko po juo antrą biustą, kuris buvo naudojamas kaip savotiškas karkasas. Jame matyti, kad moters skruostikauliai nebuvo tokie išraiškingi, ji turėjo raukšlių ir kreivoką nosį", - pasakoja K.Tomkevičiūtė.

Senovės graikams gražiausias buvo proporcingas kūnas

Senovės Graikijoje įsitvirtinę grožio idealai padarė didžiulę įtaką ir visam vėlesnių laikų menui.

Anot menotyrininkės, kalbant apie Senovės Graikiją, būtina paminėti auksinės proporcijos taisyklę, kuri buvo glaudžiai susijusi su žmogaus kūnu. Rašytojo, architekto ir inžinieriaus Vitruvijaus traktate netgi architektūra buvo suvokiama kaip antrapomorfiškas gamtos atkartojimas, remiantis žmogaus proporcijomis. Filosofas Sokratas taip pat teigė, kad menininko užduotis yra perteikti stardartalizuotą ir idealų žmogaus kūną tokiomis proporcijomis, kad būtų pasiektas balansas ir harmonija.

Pašnekovė kaip puikaus to laikmečio pavyzdį pateikia Milo Venerą, kuri atitinka būtent to meto grožio proporcijų suvokimą, taikomą, beje, tiek vyrams, tiek moterims. Šios figūros proporcijos (86-69-93 cm esant 164 cm ūgiui) labai panašios į žymiuosius modelių standartus.

Romėnams imponavo natūralumas

Senovės Romoje menas buvo įkvėptas natūralumo ir kasdieninio gyvenimo, todėl tuo metu atsirado ir pirmieji tikroviški portretai. Moterų figūros dažnai vaizduojamos apnuogintais arba pridengtais draperijomis kūnais, išryškinant jų grakštumą.

Viduramžiais fizinis grožis tapo nuodėme

Prasidėjus ankstyviesiems viduramžiams (X-XII a.), anot K.Tomkevičiūtės, kūno suvokimas pasisuko kita linkme. Fizinis grožis imtas laikyti nuodėme. „Žmonės atsigręžė į religiją ir Dievą ir fzinės savybės bei proporcijos prarado savo svarbą. Moterys imtos vaizduoti su prabangiais apdarais ir labai lieknos, ištįsusiais kūnais, aukštomis kaktomis ir ilgais kaklais. Dažnai vaizduojamos ir su pilvuku, tarsi būtų besilaukiančios", - pokyčius mene komentavo pašnekovė, pabrėždama, kad tuometiniai grožio kanonai reikalavo trapumo ir dvasingumo. Kad veido išraiška atrodytų pakankamai dvasinga, moterys netgi skutosi antakius.

Renesansas sugrąžina antikinius idealus

Renesanso epocha vėl atsigręžia į Antikos grožio standartus ir idealus, gilinamasi į žmogaus studijas. Todėl moters kūnas vėl išlaisvinamas iš viduramžiškų apdarų, jos vėl vaizduojamos apnuogintos, simetriškų veido bruožų.

Barokas pažėrė įvairovės: nuo „apvalių" Rubenso moterų ir korsetuose trokštančių damų

Baroko eroje natūralumui pamažu teko nueiti nuo podiumo ir užleisti vietą teatrališkumui bei tam tikram stiliui, kurį diktavo pats „Karalius Saulė" Liudvikas XIV. Tuo tarpu moters kūnas matomas kaip pilnas, plačiais klubais, lieknu liemeniu ir su grakščiu gulbės kaklu. Tokiam įvaizdžiui pasiekti buvo naudojami korsetai, kurie ne tik suverždavo liemenį, bet ir pakeldavo krūtinę, tad damos drąsiai apnuogindavo ir savo dekoltė.

„Šiuos niuansus galime stebėti ir garsiausiuose baroko laikotarpio tapybos kūriniuose, tačiau netgi tuo pačiu laikotarpiu grožio kanonai skirtinguose Europos šalyse galėjo skirtis. Tai matyti žiūrint į skirtingų šalių menininkų kūrinius, kur portretuojami to paties laikmečio žmonės. Tačiau netgi garsiojo Rubenso darbuose galime matyti, kad moteris ir jos kūnas traktuojamas šiek tiek skirtingai, priklausomai nuo kūrinio siužeto. Šis menininkas garsėjo kaip „apvalių" moterų tapytojas, tai geriausiai matyti jo nutapytuose nuogalių scenose ar mitologiniuose paveiksluose, bet žiūrint į reprezentacinius portretus, kūno struktūra nueina į antrą planą, nes čia svarbu tampa kiti akcentai", - pasakojo K.Tomkevičiūtė.
Rokoko epochoje etalonu tampa lėliškas grožis
XVII a prad., atėjus rokoko laikotarpiui, moters siluetas vėl keičiasi, tuo metu grožio etalonu laikomas lėliškas grožis. Baroko didinga šlovė pereina į lengvumą ir žaismingumą, teatrališkumas išlieka ir dar sustiprėja.

„Šiame laikotarpyje moterys tarsi privalėjo būti trapios kaip porcelianinės lėlės. Jos vaizduojamos siaurais pečiais ir lieknu juosmeniu. Mažas kūnas dažnai kontrastuoja su plačiais ir pūstais sijonais, taip tarsi dar labiau išryškinant kūno trapumą. Taip pat galime stebėti sijonų patrumpėjimą ir iškirpčių pagilėjimą. Atsiranda „mažos kojytės", „mažos galvutės" kultas, kuris amžiaus pabaigoje perauga į kitą kraštutinumą - aukštuomenės damos ima nešioti groteskiškus gėlėmis ir plunksnomis puoštus perukus", - vardija menotyrininkė.

Grožis - siekiamybė visais laikais

Grožis priklauso tai kategorijai dalykų, dėl kurių galima ginčytis be krašto, nes jį mes suprantame labai subjektyviai. Vieniems patinka grubesni bruožai, kitiems subtilesni, kūnas liesesnis ar apkūnesnis. Aukso vidurį surasti gana sunku, nes kiekvienas gimstame skirtingas ir vienintelis dalykas, ko galime siekti - tai proporcijos. Tam pritaria ir prie šios dienos diskusijos prisijungęs medicinos centro „Northway" plastikos chirurgas dr.

Arūnas Jankauskas.

„Grožis - abstrakti sąvoka, ir turbūt dar niekam nepavyko iki galo atskleisti, kas tai, ir kaip būtų galima tiksliai jį apibrėžti. Be abejonės, grožis visuomenėje siejamas su pozityviais dalykais ir visuomet buvo suprantamas kaip siekiamybė, priartėjimas prie idealo", - sako pašnekovas.

Chirurgo manymu, kai kuriose epochose vyravusį apkūnesnių moterų standartą suformavo jų gebėjimas geriau pergyventi badmetį ir pagimdyti palikuonis.

„Remiantis moksliniais tyrimais, fizinio patrauklumo vertinimo idėja remiasi skirtingų kūno aspektų įtaka evoliuciniam tinkamumui. Pavyzdžiui, šiais laikais žinome, kad esant viršsvoriui, padidėja diabeto, širdies - kraujagyslių ir kitų ligų rizika, dėl to kenčia ir moters vaisingumas, dėl ko apkūnios moterys dabar suvokiamos kaip mažiau patrauklios. Gera fizinė sveikata evoliucijoje derina dvi savybes - išlikimą ir gebėjimą daugintis. Kita vertus, praeityje storesni žmonės geriau pergyvendavo badmetį, dėl to apkūnumas tapdavo gana patrauklus", - svarsto A.Jankauskas.

Analizuodamas dabartinį grožio supratimą, plastikos chirurgas remiasi neseniai atliktu tyrimu, kuriuo buvo siekiama nustatyti, ar tikrai, žiūrėdami į moterį ir laikydami ją fiziškai patrauklia, mes vertiname tik mechaniškai, grįsdami smegenyse susiformavusiu evoliucijos supratimu apie jos potencialą išlikti bei galimybes susilaukti sveikų palikuonių.

Tyrimo duomenys rodo, kad lieknos moterys daugeliui patinka labiausiai dėl to, kad jas nesąmoningai sulyginame su jaunyste, kai moterys maksimaliai vaisingos ir jų tikimybė susirgti yra minimali.

Visgi, anot A.Jankausko, nepaisant mokslinių tyrimų ir suformuotų grožio standartų, kasdien sutinkame žavių apkūnių moterų, kurios dėl viršsvorio nesuka galvos. Jos veiklios, komunikabilios, linksmos, viskuo besidominčios ir besidžiaugiančios gyvenimu, mylinčios save tokias, kokios yra, todėl aplinkiniams su jomis smagu, įdomu, ir jos yra gražios. Juk iš esmės grožis - tai labai subjektyvu. Kiekvienas mūsų turi savo grožio idealą ir jis susideda iš daugybės dalykų.

„Man asmeniškai kiekviena moteris graži savaip. Mums, gydytojams, svarbu suprasti, kas yra grožis mūsų pacientėms ir ar galėsime pateisinti jų lūkesčius, kai jos kreipiasi pagalbos. Didžiausias mūsų džiaugsmas - kai mūsų pacientės laimingos", - neslepia plastikos chirurgas.
Dalyvaukite žaidime bei laimėkite Andriaus Pauliukevičiaus knygą „TOBULAS KŪNAS: asmeninio trenerio patarimai, kaip pasiekti trokštamas kūno formas jam ir jai".

# data[].attributes.attachment_link.title
Grožio standartai skirtingų epochų mene: kas juos lėmė ir kodėl dabar ne viskas mums atrodo gražu

# data[].attributes.attachment_link.description
Šiais laikais, kai pasaulis yra išprotėjęs dėl išorinio grožio ir klesti ypatingai liekno kūno kultas, jam dažnai priešpastatomas „rubensiškas" moters grožis, kurį baroko laikotarpiu savo darbuose išpopuliarino garsusis flamandų tapytojas Piteris Paulius Rubensas. Apkūnesnes figūras mėgusio vaizduoti dailininko darbuose moters figūros proporcijos buvo 98-72-98.

# data[].attributes.body
Mados maištininkės Coco Chanel stiliui priskiriami perlų vėrinio ir mažo elegantiško kostiumėlio, ¾ rankovėmis ir kelius dengiančio tiesaus sijono, derinys. Šį klasikinį damos įvaizdį Chanel pristatė 1953m. „Chanel“ prekės ženklas užima ketvirtą vietą prabangiausių prekių ženklų sąraše.

# data[].attributes.headline
Minimalizmas                                                          

# data[].attributes.subject
Minimalizmas                                                          

# data[].attributes.body
Tai stilius, kuriame nėra daug detalių , tinka tiems, kurie stengiasi atsisakyti bet kokių nebūtinų elementų. Šis stilius stipriai pabrėžia tik tam tikras detales interjere. Dažniausiai naudojamos itin kokybiškos bei natūralios medžiagos – stiklas, medis ar metalas. Tai šiuolaikinis, pilnas gyvenimiškos energijos, neperkrautas detalėmis interjeras – žmonėms, žinantiems vertę.Šiuo principu grindžiamas rytietiško dizaino stilius, konkrečiai – japoniškas dizainas, kuris tapo minimalizmo pagrindu. Garsūs dizaineriai, kurie buvo minimalizmo pradininkai, priklausė meno grupei „Stilius“, įkurtai 1917 m. Minimalizmui prijautę dizaineriai atsisakė atskirų kvadratų, jie buvo už vizualų plokštumų derinimą statiniuose.

# data[].attributes.body
A.Karo.
Gegužės mėnuo. 1963 m.
T.Smitas.
Ta, kuri turėjo paklusti. 1975 m.
F.Stela.
Kompozicija. 1967 m.

# data[].attributes.body
Gyaru yra ne tik mados stilius, bet ir subkultūra*, kilusi iš Shibuya (Tokjo rajonas) 90-aisiais kaip maištas prieš stereotipinį grožio standartą – blyški oda ir tamsūs plaukai. Šios Gyaru – arba merginos – buvo prašmatnūs, atviri ir, tiesą sakant, šokiravo Japonijos visuomenę. Jų įdegis buvo labai tamsus, o makiažas itin perdėtas, ir nors nuo to laiko jis labai išsivystė, tačiau pagrindinė gyaru estetika vis dar išlieka

# data[].attributes.body
reiškia nesidomėjimą darbu arba santuoka. Šios moterys buvo laikomos vaikiškomis ar niūriomis.

# data[].attributes.body
Prieš įsteigdamas savo mados kompaniją, Giorgio Armani tarnavo kaip langų spinta „La Rinascente“ . Vėliau jis pradėjo kurti vyriškus drabužius. Jo šlovė atsirado tada, kai jis pradėjo rizikuoti laisvai samdomu darbu.

Giorgio Armani yra visiškai žinomas dėl savo pasitikėjimo savimi ir teisingos intuicijos. Kitaip tariant, jis puikiai supranta, kas vyksta jo gyvenime. Jis yra puikus savo vidinio pasaulio veikėjas, nors ir saugo jį kaip paslaptį.

# data[].attributes.body
XVII a prad., atėjus rokoko laikotarpiui drabužių stilius išsiskiria savo įnoringumu, detalių gausa, lengvumu. Moterų drabužiuose svarbiausia buvo kiklikas siauromis rankovėmis ir kūgio formos sijonas, buvo naudojami papuošalai, vėduokles, aksesuarai ir pirštinaitės. Vyrų drabužiai taip pat buvo labai gausiai puošti. Tai buvo trumpos liemenės siauromis rankovėmis ir kelius siekiančios kelnės su priderintomis baltomis kojinėmis. Daug dėmesio buvo skiriama plaukams. Jie buvo auginami ilgi, garbanojami, tepami pomada, daromos įspūdingos šukuosenos.

# data[].attributes.body
viena iš šiuolaikinių subkultūrų, paplitusi daugelyje Vakarų pasaulio šalių. Subkultūros atsiradimas siejamas su ankstyvąja gotikinio roko scena Jungtinėje Karalystėje 1980-aisiais bei post-punk judėjimu.
Šios subkultūros estetikai ir kultūrinėms tendencijoms didelę įtaką turėjo devynioliktojo amžiaus gotų literatūra, taip pat siaubo filmai.
Gotų subkultūra vienija individus, kuriuos sieja panašios muzikos, mados bei, apskritai, estetikos pomėgiai.

# data[].attributes.body
Subkultūros viduje vyraujantys aprangos stiliai aprėpia deathrock, punk, androgynous, Viktorijos laikų epochos, Renesanso bei viduramžių stilius bei įvairias jų kombinacijas. Įvaizdžiui sustiprinti dažnai naudojama juoda spalva, ekstravagantiškas makiažas bei šukuosena.

# data[].attributes.body
Coco Chanel- prancūzų dizainerė, įkūrusi „Chanel“ mados namus.
Tai prancūzų modeliuotoja, 1926 m. Čarlstono laikais išgarsėjusi savo sukurta „maža juoda suknele“. Koko Šanel pirmoji atskleidė juodos spalvos elegantiškumą, sukūrė nešiojamas permetus per petį rankines, jūreiviškus drabužius pavertė stilingu atostogų atributu. 1954 m. jai pavyko visus nustebinti „Chanel“ stiliaus kostiumėliais, kurie tapo jos mados namų firminiu ženklu. Genialumas paprastume – drabužiai ir daiktai, su kuriais moterys jaučiasi patogiai ir oriai. Taip pat sugebėjimas visa tai paversti į klasikinį ir atpažįstamą stilių, gyvuojantį aukštoje madoje, kasdienėje madoje, papuošaluose, avalynėje ir, žinoma, kvepaluose.

# data[].attributes.body
2009 m. „Armani“ mažmeninės prekybos tinklą sudaro 60 „Giorgio Armani“ parduotuvių, 11 „Collezioni“, 122 „Emporio Armani“, 94 „A/X Armani Exchange“, 1 „Giorgio Armani Accessori“ ir 13 „Armani Junior“ parduotuvių, išsidėsčiusių 37 šalyse. 2017 m. jo metinė apyvarta yra 1,6 mlrd. USD, o asmeninis turtas – 8,1 mlrd. USD.

# data[].attributes.body
Viktorijos laikų gotika – tai stilius, sujungiantis klasikines Viktorijos laikų mados tendencijas su gotišku stiliumi.

# data[].attributes.body
Dėl savo švarių linijų ir neįvertintos elegancijos Armani dizainai visada buvo sukurti iš patvarios medžiagos, kad atitiktų mados tendencijas, o ne išmesti po vieno sezono. Armani pareiškė, kad jo noras, kad mados industrija sulėtintų kolekcijas ir gamintų mažiau, bet kokybiškiau.

# data[].attributes.body
Džersio (trikotažinis) audinys- Pirmasis C. Chanel triumfas buvo jos novatoriškai panaudotas džersio audinys. Dauguma dizainerių šią medžiagą laikė pernelyg „paprasta“, kad galėtų naudoti savo kostiumams, o Coco Chanel sugebėjo šį audinį pritaikyti drabužių kolekcijoms.

Maža juoda suknelė- Mažos juodos suknelės koncepcija dažnai minima kaip C.Chanel indėlis į madą, įtvirtinantis iki šiol nedėvėtą stilių. 1912–1913 m. 1926 m. amerikiečių leidinys „Vogue“ išspausdino mažos juodos suknelės su ilgomis rankovėmis nuotrauką pavadindamas tai „mažo berniuko“ įvaizdžiu. „Vogue“ prognozavo, kad toks paprastas, bet prabangus dizainas taps stilingų moterų būtinybe.

# data[].attributes.body
Tai unikalus stilius, kuri prieinama tik iki tam tikro segmento visuomenės ar labai turtingos gyvenimo būdą. Spalvingi daiktai nebūtinai turi būti pagaminti iš gryno aukso ir deimantų placers. Savo originalia forma prabangos - brangių ir prabangaus gyvenimo troškimo, bet ne fanatiškai demonstravimo vertės dalykų. Etiketės ant dizainerio drabužius paslėpta viduje, o visa apranga atrodo labai paprasta ir neįtikėtinai stilingas tuo pačiu metu.

# data[].attributes.headline
Žymiausi kvepalai pasaulyje „Chanel No.5“

# data[].attributes.subject
Žymiausi kvepalai pasaulyje „Chanel No.5“

# data[].attributes.body
Coco Chanel paprašė Ernesto Beaux sukurti šešis kvapus, iš kurių ji galėtų išsirinkti mėgstamiausius ir galėtų pradėti jais prekiauti. Kvapai buvo pažymėti etiketėmis Nr.1, Nr.2, Nr.3, Nr.4, Nr.5 ir Nr.6. Coco labiausiai patiko 5-asis buteliukas. Taip gimė populiariausių pasaulyje kvepalų pavadinimas – „Chanel No.5“

# data[].attributes.body
Tradicinį safario stiliaus kostiumą sudaro maskuojančių chaki atspalvių drabužiai: diržu sujuosiamas švarkas su antpečiais ir užsegamomis kišenėmis su kniedėmis, taip pat kelnės arba šortai, auliniai surišami batai, lengvas šalmas arba skrybėlė su smakro dirželiu ir metaline sagtimi, prie jų dar gali būti derinami įvairių laukinių gyvūnų odos elementai arba imitacijos, o taip pat ir tokie funkciniai aksesuarai, kaip oda aptrauktos gertuvės su dirželiais, pakabinami žiūronai, akiniai su odiniais apvadais.
Safario kostiumo istorijos pradžia siekia dar ankstesnius laikus. Safario kostiumas buvo sukurtas britų karinėms sausumos pajėgoms – tolimųjų kolonijų užkariautojams  Tik vėliau safario stilių išpopuliarino britų ir kitų Vakarų šalių nuotykių ieškotojai.
Legendinis prancūzų dizaineris Yvesas Saint Laurentas 1970-aisiais taip išpopuliarino safario švarkus, kad šie tapo karščiausia septintojo dešimtmečio mados tendencija.

# data[].attributes.body
Jei trumpai apibūdintume vintage, tai būtų stilinga ir autentiška seniena. Ne veltui terminą vintage sukūrė europiečiai vyndariai aukščiausios kokybės arba dešimties metų senumo vynui apibūdinti ir ypatingai jo vertei pabrėžti. Dėl tikslaus apibūdinimo šį pavadinimą pamėgo ir mados pasaulio žmonės. Pasak dizainerių, vintage stiliaus daiktais susidomėta praėjusio amžiaus 9-ajame dešimtmetyje, kai Europos  aukštuomenė pokyliuose pasirodydavo pasipuošusi autentiškais drabužiais. Net naujausiose kolekcijose aptiksite užuominų į praėjusius dešimtmečius: raukti sijonai, gėlėtos palaidinės, odinės striukės, klostuotos suknelės, panašios į Marilyn Monroe nešiotas, milžiniški „musės“ akiniai, švarkai plačiais pečiais, masyvūs disko stiliaus karoliai, plastmasinės apyrankės, plačios plaukų juostos.