# data[].attributes.headline
קבוצה 6 - ליר , ליה 

# data[].attributes.body
קבוצה 6 - ליר , ליה ועמנואל
בחברה האתיופית קיימת אמירה שאומרת שגם אם הזקן איטי פיזית וגופנית החוכמה שהאדם רכש במהלך חייו משיגה את הצעירים המהירים בהשגת מטרותיהם. מאמירה זו ניתן להסיק שנרכש המון כבוד למבוגרים ולזקנים בעדה האתיופית. לאנשים בני 40-50 ומעלה מתייחסים כאל אנשים מבוגרים מכובדים. בגילאים אלה, האנשים מתחילים להוות תפקידים יותר חשובים ומשמעותיים בחברה כמו שופטים, דיינים ובוררים. הסיבה שאנשים אלה מבצעים את התפקידים האלו היא מפני שהם מוגדרים כמולו סאו - בני אדם שלמים ובשלים.

במשפחותיהם תמיד אחד מהילדים יהיה אחראי לדאוג לזקן שבמשפחה וכל שאר האחים יעזרו לו. בארץ ישראל, הדאגה לזקני משפחתם נהיה עניין מסובך וקשה יותר עקב העובדה שהם לא גרים באותו הבית ויש כאלו שאף לא גרים באותה העיר כתוצאה מכך ההסתגלות של האתיופים לארץ ישראל הייתה קשה ומאתגרת מבחינה זו. כמו כן, כל סידור העזרה הסיעודית של אדם שלא משתייך למשפחה מבלבל אותם והם מבינים שעליהם להיות זהירים יותר עם נציג הממשלה שנשלח אליהם כדי לבצע לבדיקה של טיפול סיעודי.

# data[].attributes.headline
קבוצה 3- עמית , אור , מאי

# data[].attributes.subject
קבוצה 3- עמית , אור , מאי

# data[].attributes.body
המבוגרים באתיופיה היוו את המרכז במשפחה הקשר עם הילדים התבסס על יחסי סמכות וכבוד כלפי ההורים והמבוגרים. הילדים נהגו בכבוד עם כל המבוגרים מהם במיוחד כלפי ראש המשפחה, ובכך כיבדו והוסיפו למצוות "כבד את אביך ואת אמך" הם היו מקשיבים למבוגרים בכל דבר. ודיברו רק לאחר שקיבלו רשות. הציות למבוגרים היה כמעט מוחלט. סטייה מהתנהגות צייתנית הייתה נענשת בחומרה. תפקיד האב היה חינוך הילדים ואילו תפקיד האם היה לעודדם להקשיב לאביהם. ענישה פיזית הייתה מקובלת אך לא בצורה מוגזמת מדי, סטירות צביטות או מניעה (מניעת ארוחה או עמידה מחוץ לבית). גם המנהג שילדים עומדים בזמן שמבוגרים אוכלים נועד לחזק משמעת עצמית . אלימות חריפה מדי כלפי הילדים הייתה אסורה. שיטת החינוך הזאת אפשרה באתיופיה קשר יציב וטוב ושמירה על כבוד במשפחה. ילדים מגיל שנתיים נהגו להסתובב לבד בבית, בגיל שש חלקם החלו לעזור בעבודות הבית והשדה ולמדו את התפקידים בהדרגה עד גיל 12.

בנים שהיו מעל גיל 11 ובנות מעל גיל 9 כבר נחשבו לצעירים והחלו בהדרגה למלא תפקידים חדשים.

הלימוד בבית לא היה כמו הלימוד הנהוג בבית הספר, והכניסה לבית ספר לא נעשתה בגיל קבוע ויכלה להיעשות בכל גיל בין 6 - 18. בהתאם ליכולת של המשפחה לשחרר את הילד מאחריותו לסייע למשפחה. לכן ריבוי ילדים היה לרוב נכס למשפחה.

בעבר הילדים שחיו בכפרים לא למדו בבתי ספר והם למדו הכל מההורים. התנהגות המבוגרים הייתה גלויה בפני הילדים היא שימשה להם לימוד על התנהגות, ידע, מיומנות חיים, ומורשת משפחתית. לאחר המהפכה המרקסיסטית ב-1974 הורים רבים התחילו לשלוח את ילדיהם לבית ספר לקבל השכלה בסיסית.

היחסים של היהודים בתוך קבוצת הגיל שלהם היו קרובים. הילד האתיופי ראה את עצמו כאחד מהקבוצה ופירש את מקומו ביחס לאחרים הנמצאים בה. מצד שני,
הקודים התרבותיים מחייבים החצנה של גינוני כבוד בין הצעיר למבוגר ממנו, בשילוב עם איפוק רגשי.

המורטוריום של גיל ההתבגרות  ממושך מאוד ומקבל גוון אתיופי שונה וייחודי: "תקופת האש" מטאפורה שמתארת את התקופה הסוערת המתחילה בגיל 12-13 הנמשכת הרבה זמן. בתקופה הזאת הזהות של המתבגר מתעצבת. מצד אחד הסביבה הייתה סובלנית להתנהגות השובבה של המתבגרים ומצד שני היה לו מחויבויות כלפי המשפחה שלו. הוא עזר לאבא שלו בעבודות השדה ולפעמים קיבל עדר תחת אחריותו.

הבנות היו מטפלות באחים הקטנים ובאחזקת הבית. תקופה זו הייתה גם תקופת נישואים וזה גרם להגברת רמת האחריות ואילו הבן בינתיים היה מתגורר אצל אביו. יותר מ-90 אחוז מהנערים שעלו לישראל לומדים במסגרות פנימיות ודתיות. מאות צעירים וצעירות 19-27 במסגרות פנימיות להכשרה מקצועית. מסגרות אלה נחשבות מאוד מקובלות ואהודות בקרב משפחותיהם משום שדבר זה יביא לקידום מהיר בלימודים ושזו מסגת שאינה יקרה כלל. בעזרת ההכשרה המקצועית הזו בני הנוער יכולים להביא את כישוריהם הביתה ולעזור למשפחה אך ישנו גם חיסרון והוא שהצעירים רוכשים עם הזמן "התנהגות ישראלית" מה שפחות מקובל בקרבם. חופשות וסיום הלימודים עלול להיות גורם למצוקה מבחינה חברתית משום שלאחר הלימודים יש ניתוק עם החברים משם וחוסר היכרות עם הצעירים שנמצאים בסביבת מגורי הוריו של אותו הצעיר שסיים את לימודיו עכשיו. הצעירים שמשתחררים מהצבא מעדיפים  לעבור לגור לבד אך שומרים על קשר הדוק עם הוריהם. בישראל המעמדות בין ההורים לילידים השתנה, הילדים זוכים לתשומת לב גבוהה יותר מהוריהם.

# data[].attributes.headline
קבוצה 2 - גיא , שקד , יונתן אשד

# data[].attributes.subject
קבוצה 2 - גיא , שקד , יונתן אשד

# data[].attributes.body
1. מהרגע שתינוק נולד האם סוחבת אותו על הגב עם מנשא, במשך שעות רבות היה בקשר פיזי עם אמו.
2. היה מקובל שהתינוק ישן עם ההורים שלו במיטה שלהם.
3. התינוק היה עם חיתול בד עד שהיה מגיע לתהליך הגמילה שהגיע עם הזמן באופן טבעי, את החיתול האם הייתה מכבסת כל יום.
4.  התינוקות היו מכוסים בבד עד למעל הראש.
5. לא היו מדברים עם התינוק כל כך הרבה אך היו דואגים לו ומפנקים אותו מאוד, הוא היה חש מגע פיזי רב בעיקר עם אמו אך גם עם אחיותיו הגדולות ודודותיו שהיו מתחילות לסחוב אותו על גבן בערך מגיל חמש.
6. בחברה המסורתית היו עושים כמה טיפולים: ניתוח להסרת הענבל, מילת נשים ועקירת שיני הניבים התחתונים של שיני החלב.
החלה הפחתה בביצוע של חלק מהניתוחים, ניתן לראות שגם בישראל יש צמצום רב של הניתוחים בעקבות מערכת הבריאות.
7. בנוסף לאמא של התינוק המשפחה המורחבת גם היא לוקחת חלק בגידול הילד: על ידי אחיותיו סבתו דודות שונות.
8. התינוק חיי בסביבה הטבעית שלו וחוקר אותה, הוא תמיד מוקף בילדים, הם היו מנקים אותו, מלמדים אותו ומפנקים אותו.
בנוסף סביבה זאת חשפה אותו לסכנות: אש זיהומים וחיות.
9. אך היא לימדה אותו להתמודד אתם, בשונה מישראל שם אשר הם נמצאים במרכזי הקליטה של הסוכנות היהודית, לאמא היית אפשרות להכניס את התינוק למעון כבר מגיל שלושה חודשים, על מנת לאפשר לה להתפנות ללמודי העברית.
10. השינוי העיקרי בעולמו של התינוק בארץ, ובכך שהוא מוקף בצעצועים ובאמצעי גרייה אשר שונים מסביבתו הטבעית. בגירויים אלה לא ההורים ולא הילדים היו נתקלים בהן בעבר לכן הרלוונטיות של הגירויים האלה לא כל כך ברורה להורים.
11. החינוך כמו שנעשה באתיופיה , הינו חשוב על מנת לתת לתינוק כלים עם ההתמודדות של חיו וההישרדות שלו שם.  לעומת זאת בארץ, הכלים אשר נתנים לטיפול בתינוק הם שונים, סוכני הסוציאליזציה במעון הם לא חלק מהמשפחה, גורם לכך שההורים מוותרים על חינוך ילדיהם ורואים במוסד אחראים לחינוך, יש להם משפט בו הם אומרים שהילד הוא של הממשלה.

# data[].attributes.headline
קבוצה 4- ים , מיקה

# data[].attributes.subject
קבוצה 4- ים , מיקה

# data[].attributes.body
הנישואים נקבעו על ידי ההורים שעשו שידוכים לילדיהם.
בהתחלה בודקים אם אין קרבה משפחתית של השבעה דורות האחרונים, ואם אין הם היו ממשיכים בבדיקות- אם אין מחלות תורשתיות, מעמדי המשפחות, מצב כלכלי, תכונות הנערים והופעות חיצוניות.
החיפוש אחר כלה החל כבר בין הגילאים 16-20, והיה הפרש גילאים משמעותי בין הנער לנערה. בכדי להקל על הפרש הגילאים ועל הנערה הצעירה חייבו מספר הליכים המצביעים על מודעות ורגישות.
מונו מספר אנשים על ידי משפחת החתן שסייעו לטפל בדברים הקשורים לחתונה ואף לסייע לכלה. בעת הנישואים נהוג לאתר גבר שיסייע לאישה ויהיה מעורב בכספה, בריאותה ושלמותה.

כמובן שהיו מספר מנהגי נישואים; כלה שהייתה מעל גיל 13 - עברה לגור עם בן זוגה בבית הוריו והייתה תחת פיקוחם והדרכתם עד לידת הילד הראשון. לאחר מכן הזוג עוזב את בית הורי הבעל ועובר לבית משלו שקרוב להם.
מנהגי הנישואים למעשה אפשרו עצמאות צעירה עבור אותם נערים שהתחתנו בגיל ככ צעיר, איסור נישואי קרובים שמר על חוסנה הגנטי של  המשפחה והידק קשרים בין כפרים רחוקים.
אך למרות זאת, לאור הגיל הצעיר יש אפשרות של חוסר התאמה ויציבות. לאור אפשרות של חוסר התאמה הוסדרה אפשרות לגירושים ונישואים שניים היו קוראים בגיל מבוגר יותר ומבוססים בדרך כלל על בחירה
יהודי אתיופיה היו מונוגמיים ולא אפשרו נישואים עם אישה שניה לפני ביצוע גירושים. למרות זאת המציאות הייתה מורכבת יותר והיו סוגי התקשרות נוספים לנישואים הדתיים שנגדו את הדת - היו מצבים שהיחסים היו מוסדרים באמצעות שכר לאישה שתנהל את משק הבית לגבר  והיה קורה שנולדו ילדים מהתקשרות זאת.

טקס הנישואים היה אירוע מרכזי, חשוב והמוני בחיי הקהילה. החגיגה נמשכה שבוע שלם והושקע בה הרבה זמן ומשאבים. טקס הנישואים לא התקיים בתקופת הגשמים והשיטפונות והיה חשוב לאפשר לכל קרובי המשפחה והחברים לשמוח ולהגיע לחגיגה. נישואים שניים היו חגיגה צנוע ומצומצמת יותר.

כיום, דפוסי ההתקשרויות והנישואים השתנו בישראל.
מוסד השידוכים הולך ומצטמצם ובמקום שידוכים כפויים, הצעירים הרבה יותר מעורבים ועצמאיים בתהליך מציאת בני זוג. יציאות לבילויים מהוות דפוס שמחליף את הגישה המסורתית של שידוכים לאור הקרבת בני העדה לישראלים.
החגיגות סביב טקס הנישואים הצטמצמו ובחלק מהחתונות בישראל משולבים דפוסים בין הנהוג בישראל לבין הנהוג באתיופיה.

# data[].attributes.headline
קבוצה 5 - שלי , לורי , איילין

# data[].attributes.subject
קבוצה 5 - שלי , לורי , איילין

# data[].attributes.body
חלוקת התפקידים במשפחה:
לפני עליית המשפחה מאתיופיה מבנה המשפחה היה היררכי, הבעל\ האב היה מעמד גבוה, הוא זה "ששלט" על המשפחה והיה בעל הזכות העיקרית במשפחה. האישה הייתה תלויה בגבר ולא היה מצופה ממנה להיות עצמאית. הגבר היה זה שמפרנס ומייצג את המשפחה כלפי חוץ והאישה דאגה לעבודות הבית. הגברים עסקו בחקלאות, בנאות, נפחות, מסגרות ועוד... הנשים עבדו בקדרות, לפעמים מחוץ לבית אך תמיד בסביבת הכפר, האישה ידעה לקיים ולשמור על כבוד לבעלה כמו: להאכיל אותו, לרחוץ אותו, לשמור על סודותיו ועוד... האישה הקפידה לשמור על מצוות הטוהרה והנידה ועזבה פעם בחודש את ביתה בכדי להתגורר בבקתה קטנה. במידה והאישה לא הייתה ממלאה אחר התפקידים שלה, הבעל היה ראשי לכפות אותם עליהם לעתים בשימוש בכוח פיזי. הגבר היה אחראי לדאוג לאשתו ולמלא כל מחוסרה, התנהגות לא נאותה מצד הבעל כלפי אשתו הייתה יכולה לגרום לגירושים בתהליך מזורז יותר מזה שבארץ, בנוסף, היו קיימים הסדרים לשמירת זכויותיה של האישה, כמו כן, האישה המשיכה לשאת את שם אביה כשם שני גם לאחר הנישואים. המשפחה המורחבת מהווה מערכת תמיכה בסיסית, אך האישה יכולה להסתייע במשפחת המוצא שלה גם לאחר הנישואים.
לאחר עליית המשפחה מאתיופיה המהנה ההיררכי נחלש, לאישה נפתחות עוד אפשרויות וזכויות ומעמדו של הגבר נחלש. בחברה קיימת מערכת סדרות וחוקים המבטיחים את זכויותיה החדשות של הנשים. גברי יוצאי אתיופיה מגלים חשדנות וקנאה כלפי נשיהם בתחומים שלא היו פתוחים לפני כן באתיופיה. בנוסף, שינויים אלו מאיימים על שלום התא המשפחתי וקיומו.

# data[].attributes.headline
קבוצה 1- נעמה אורון , עופרי , מיה , שירה

# data[].attributes.subject
קבוצה 1- נעמה אורון , עופרי , מיה , שירה

# data[].attributes.body
לפי התרבות האתיופית ישנה משמעות מאוד שונה למושג משפחה בהשוואה לתרבות הישראלית.
יש שני מושגים עיקריים:
1.ביתה-סב

2.זמד

1. ביתה-סב: מושג זה מתייחס למשפחה מורחבת שרובה בלי קשר דם אשר גרים באותה חלקת אדמה. ישנו מישהו שמשמש לסמכות והוא אחראי על כולם, לרוב זה יהיה סב/אב/אח גדול, במתחם יגורו איתו הבנים שנשואים עם נשותיהם וילדיהם. בנוסף, גם בנות קטינות שחיכו להינשא גם הן גרו במתחם. כמו כן, ילדים מנישואים קודמים שאחד משל בני הזוג, קרובי משפחה רחוקים וקרובים גם הם יגורו במתחם.

והילדים שאינם נשואים יגורו איתו בבית שלו עם אשתו.

ביתה-סב הוא מושג שיותר דומה למושג המשפחה המורחבת בעברית.
השוואה לתרבות הישראלית אשר לרוב כל משפחה גרעינית גרה ביחד ולא תמיד המשפחה המורחבת גרה קרוב, ואף ביחד.

2. זמד: בקרב יהודי אתיופיה משתמשים במונח ״זמד״ כדי לתאר קרובי משפחה מקשר דם/ קשר נישואין שאינם מתגוררים בהכרח באותו מתחם משפחתי. ישנם שבעה סוגים של ״זמד״-
י-סיגה: המתאר את קשרי הדם בין בני המשפחה דרך אביהם ואימם
י-גביצה: קרובי הדם מבן/ בת הזוג
י-ירוק: קרובי משפחה המתגוררים במרחק רב אחד מהשני/קרובת המשפחה ביניהם רחוקה חמישה עד שבעה דורות.
י-קורניטה: קרובי המשפחה שביניהם מתקיים אמון במקרים של נקמת דם

ווגן: שבט/קהילה מתייחס לכל האנשים שאיתם האדם מתקשר.

זר:מושג המתאר את בני המשפחה הקרובים והן את אלו הרחוקים ביותר

באד:מתאר את מערכות היחסים של אדם אשר אין לו קשרי דם או קשרי נישואין. עקב כך משתמשים במושג זה על מנת לתאר בני זוג אפשריים.

# data[].attributes.attachment_link.title
משפחה אתיופים.pdf