# data[].attributes.headline
Reportaje del movimiento revolucionario en Barcelona (1936)
  

# data[].attributes.subject
Reportaje del movimiento revolucionario en Barcelona (1936)
  

# data[].attributes.attachment_link.entities[].name
Oficina de Información y Propaganda de la CNT

# data[].attributes.attachment_link.entities[].name
LA GRAN HISTORIA DE LA GUERRA CIVIL ESPAÑOLA

# data[].attributes.attachment_link.entities[].name
del Gabinete de Cine del Consejo de Aragón

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Cine anarquista español. Una mirada al infinito

# data[].attributes.attachment_link.title
Reportaje del movimiento revolucionario en Barcelona (1936)

# data[].attributes.attachment_link.description
Este documental está considerado como el primero rodado durante la Guerra Civil. Su filmación tuvo lugar en las calles de Barcelona entre el 19 y el 24 de julio de 1936 y su producción fue asumida por la recién creada Oficina de Información y Propaganda de la CNT.

# data[].attributes.headline
Teaser Relats viscuts. Memòria Oral de Cardedeu. La Guerra Civil
  

# data[].attributes.subject
Teaser Relats viscuts. Memòria Oral de Cardedeu. La Guerra Civil
  

# data[].attributes.attachment_link.title
Teaser Relats viscuts. Memòria Oral de Cardedeu. La Guerra Civil

# data[].attributes.attachment_link.description
El 1936 la crema de l'església va posar en alerta els veïns de Cardedeu . Els bombardejos d'ara fa 75 anys van deixar 9 morts al poble, veïns que mai més han estat homenejats ni recordats. Després van entrar els soldats nacionals, van fer sonar les campanes i durant molts anys els veïns van viure la repressió franquista.

# data[].attributes.body
Va néixer a Barcelona el 1902. Va fer estudis de dret seguint la tradicio familiar. Però des de molt aviat es va interessar per la literatura, compaginant les dues professions . De la seva primera època s'ha d'esmentar la fundació del diari "El Matí"" , on l'autor forà col.laboracións literàries al mateix temps que hi treballà com a redactor. Es va exiliar el 1939, però va tornar en 1940 , col.laborant en nombroses iniciatives culturals i cíviques a favor de Catalunya i de la democràcia.

# data[].attributes.body
L'autor explica la persecució contra l'Esglesia encetada el 1936 i els intents de salvar persones i coses. Explica el cas del convent dels caputxins de Barcelona , on els més exaltats van imposar-se als moderats que no volien cremar. I com un conegut seu , Ricard Carbonell, havia obtingut un ajornament de dos dies, però al final el convent va ser cremat.

# data[].attributes.headline
Maurici Serrahima, Memòries de la guerra i de l'exili, 1978

# data[].attributes.subject
Maurici Serrahima, Memòries de la guerra i de l'exili, 1978

# data[].attributes.body
"Els dimecres dia 22, al matí, hi va haver un nou intent de cremar el convent dels Caputxins. S'hi va presentar- si no ho recordo malament- el comitè del Clot, amb unes intencions prou clares. Però, després d'una llarga discussió, el suposat hortolà i en Ricard Carbonell van aconseguir encara de convencer-los, i se'n van anar sense fer res. Quan me'n va parlar en Carbonell, se sentia animat per l'èxit. Però, alhora, el veia acorralat per la realitat. Per força, s'havia d'anar adonant que ningú no l'ajudaria, i que l'autoritat -és a dir, la policia- no actuaria am prou rapidesa per a fer útil l'ajornament que havien aconseguit... [...]

Cap a l'hora de dinar, jo pujava al pis, i vaig trobar en Carbonell a l'escala. Venia desfet; no semblava el mateix home amb qui jo havia parlat feia una estona. El rostren desencaixat i tot ell enfonsat, aplanat, semblava que fes setmanes que portés la mateixa roba i que no hagués menjat ni dormit. Em va agafat pel braç, i quan jo iniciava la interrogació ell em va avançar la resposta: "Ara hi són!".

Quan jo vaig canviar de cara, va continuar: "No hi ha hagut res a fer. Ara ho cremen...". Volia dir, i jo ho havia entès, que cremaven el convent dels Caputxins -dels "Frares"- i que la batalla aferrissada que ell havia lliurat només havia aconseguit un ajornament de dos dies. Cap al migdia hi havia comprengut un comitè, deien, de la Torrassa -típicament format per gent poc sensible a les coses del país-, tots armats fins a les dents. És a dir, una de les colles d'incendiaris en acció. I encara que en Ricard Carbonell havia posat en joc totes les seves possibilitats polèmiques i tota la seva valentia, els comitès de Sarrià - inclinats a no cremar- es van espantar i van cedir. Els forasters havien acabat per amenaçar-lo de mort a ell directament, alhora que es ficaven ja a dins del convent per a calar-hi foc".