# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Бітлз" ( англ. The Beatles ) - британський біт- рок-гурт, створений 1960 року в Ліверпулі. Найзнаменитіший та найпопулярніший музичний гурт за всю історію людства.[джерело? ] Також один з найуспішніших, з комерційної точки зору, музичних гуртів в історії популярної музики. Кількість проданих платівок гурту перевищує один мільярд примірників, що є рекордом світової музичної індустрії. 15 альбомів гурту "Бітлз" очолювали хіт-паради Великої Британії - це більше, ніж у будь-якого іншого виконавця.

До першого складу ансамблю входили: Джон Леннон ( вокал, ритм-гітара), Пол Маккартні (вокал, ритм-гітара), Джордж Гаррісон (вокал, соло-гітара), Стюарт Саткліфф ( бас-гітара) і Піт Бест ( ударні). 1961 року Саткліфф залишив гурт, і місце бас-гітариста зайняв Маккартні.

Учасники майбутнього гурту народилися та виросли у Ліверпулі - місті, де на кінці п'ятдесятих років спостерігався сильний вплив американської поп-музики.

Навесні 1957 року 16-річний Джон Леннон, під впливом популярного тоді музичного напрямку скіфл та його провідного представника Лонні Донегана, заснував гурт, до якого увійшли його однокласники зі школи "Кворрі Бенк" ( Quarry Bank School). Спочатку вони називали себе The Black Jacks, але згодом змінили назву на The Quarrymen ( укр. Хлопці із "Кворрі" ), після того як дізналися, що інший місцевий гурт вже використовувала це ім'я. Колектив був аматорським - жоден із його учасників не мав музичної освіти й не грав на жодному інструменті до пуття. Сам Леннон у дитинстві співав у церковному хорі, пізніше вивчив кілька мелодій на губній гармоніці та освоїв найпростіші гітарні акорди - цього вистачило, щоб стати лідером і солістом ансамблю. Сусід і найкращий друг Леннона, Айвен Воен, учився в тій самій школі з Полом Маккартні та приятелював з ним. На його запрошення Маккартні, що також захоплювався сучасною музикою та грав на гітарі, прийшов на концерт гурту у саду парафіяльної церкви святого Петра у ліверпульському районі Вултон 6 липня 1957 року. Він познайомився з Ленноном та іншими учасниками гурту і через кілька днів був запрошений до гурту. Хлопці добре спрацювались і вже скоро почали писати власні пісні, що було явищем не характерним для тих років: звичайно виконавці користувалися або готовим матеріалом, або музикою, скомпонованою на їхнє замовлення.

6 лютого 1958 друг Маккартні, 15-літній Джордж Харрісон, відвідав концерт The Quarrymen у "Вілсон Холл", у районі Герстон. Маккартні запропонував взяти його до гурту, але Леннон був проти, тому що вважав його занадто юним. Проте після прослуховування, яке Пол влаштував для нього в березні 1958, Харрісон був прийнятий як соло-гітарист, тому що грав на гітарі "краще за них усіх".

Гурт грав музику в стилі скіфл, кантрі-енд-вестерн, і дедалі тяжів до рок-н-ролу. До його репертуару входили не тільки американські хіти, але й власні пісні Леннона й Маккартні, яких наприкінці 1958 налічувалося вже понад півсотні. Леннон, Харрісон і Маккартні були єдиними незмінними учасниками ансамблю. Після того, як гурт покинув Колін Гентон, постійного барабанщика у них не було. Наприкінці 1958 гурт тимчасово розпався. Харрісон перейшов у гурт Les Stuart's Quartett, а Леннон з Маккартні почали виступати як дует The Nurk Twins. Але цей період тривав недовго, і незабаром гурт возз'єднався. У січні 1960 до гурту долучився товариш Леннона по художньому коледжу - Стюарт Саткліфф. Джон переконав його придбати бас-гітару на грошову премію, яку той нещодавно отримав за одну зі своїх картин. Однак грати на ній Саткліфф не вмів, і був змушений навчатися на ходу.

Сучасна назва гурту - The Beatles - з'явилася у квітні 1960 року. За спогадами учасників гурту, назву Beatles було вигадано Саткліфом як сполучення слів beetles ( англ. "жуки") та beat ( англ. "ритм", "удар", "доля").

З серпня 1960 за ударними інструментами виступав Піт Бест, син Мони Бест, що була власницею клубу "Касба", у якому гурт кілька разів виступав. У такому складі The Beatles зробили перші свої чотири поїздки в Гамбург з репертуаром, який складався в основному з творів Чака Беррі, Літл Річарда, Карла Перкінса і Бадді Холлі. У січні 1961 The Beatles вже дебютували у клубі "Каверна" на Метью-стріт (Ліверпуль): за два роки влаштували там же більш 300 концертів.

У квітні 1961 року гурт повторно виступає в Гамбурзі з новими зачісками (першу таку почав носити Сеткліфф), відтоді відомими як "класичні бітлівські". По завершенні гамбурзьких концертів Сетклифф залишає The Beatles і знаходить роботу в Гамбурзькій художній галереї, - а рік пізніш, 10 квітня 1962, вмирає від крововиливу мозку. Зовсім випадково наприкінці 1961 на один із концертів The Beatles у "Каверні" заблукав ліверпулець Браян Епстайн: сам він, комісований за станом здоров'я з армії, рік учився в лондонській Королівській академії драматичного мистецтва, а потім поїхав додому й працював менеджером у батьківському магазині грамплатівок. Гурт був відомий Епстайну ще до відвідин "Каверни", оскільки він отримував чимало запитів на випущену в Німеччині платівку-сингл "My Bonnie" (який The Beatles записали в Гамбурзі, акомпануючи Тоні Шеридану під назвою The Boat Boys). Незабаром Епстайн став менеджером The Beatles. Першою справою для Епстайна була зміна іміджу музикантів: замість чорних шкірянок музиканти одягли фірмові піджаки-безкомірки П'єра Кардена (які й опісля отримали назву "бітловки") та змінили елвіс-преслівські зачіски на довгі чубчики.

Практично всі європейські фірми грамзапису відхилили музику The Beatles, отже Епстайн домігся контракту з Parlophone, що входила тоді до складу ЕМІ. У червні 1962 гурт прослухав продюсер Джордж Мартін та підписав із нею контракт на місяць. А в серпні 1962 Леннон, Маккартні й Гаррісон прийшли до висновку, що Піт Бест не справляється з обов'язками барабанщика, й Бест - у ту пору єдиний секс-символ гурту, покинув її. На його місце був запрошений Рінго Старр, що грав у другому за популярністю ліверпульському гурті Ror Storme and the Hurricanes. У вересні 1962 The Beatles записали свою першу "сорокап'ятку", у яку ввійшли "Love Me Do" й "P.S. І Love You", які попали в національну топ-двадцятку у жовтні. На початку 1963 композиція "Please Please Me" зайняла в хіт-параді Великої Британії друге місце, а 11 лютого 1963, усього за 13 годин, був записаний дебютний альбом гурту. Коли третій сингл "From Me To You" зайняв у чартах перше місце, індустрія звукозапису Великої Британії збагатилася новим терміном: Merseybeat, тобто "ритми з берегів річки Мерсі". Справа в тому, що більшість гуртів, які працювали в стилі, аналогічному The Beatles, - Gerry and the Pacemakers, Billy J. Kramer and the Dakotas і The Searchers - були вихідцями з Ліверпуля, розташованого на річці Мерсі.

Улітку 1963 The Beatles, які повинні були відкривати британські концерти Роя Орбісона, виявилися за рейтингом на порядок вище від американця. Саме тоді з'явилися перші ознаки явища, що одержало назву "бітломанія". По закінченні перших європейських гастролей (жовтень 1963) The Beatles і їхній менеджер Епстайн перебралися до Лондона. Їх переслідували натовпи шанувальників, і The Beatles з'являлися на публіці тільки під охороною поліції. Наприкінці жовтня того ж року сингл "She Loves You" побив всі рекорди тиражів за всю історію грамофонної промисловості Великої Британії, а в листопаді 1963 The Beatles виступили перед королевою Єлизаветою ІІ.

Capitol Records, американська гілка фірми ЕМІ, поставилася до успіху гурту насторожено й не випустила жодної платівки, датованої 1963-ім роком, ризикнувши передрукувати тільки четвертий сингл "I Want To Hold Your Hand", а також випустити "лонгплей" (довгограючу платівку). Американські слухачі одержали в січні 1964 диск "Meet The Beatles". В американські гастролі ансамблю фірма Capitol Records вклала всього 50 000 $, і 7 лютого 1964 у нью-йоркському аеропорту імені Кеннеді гурт зустрічали кілька тисяч американських фанів. А 9 й 16 лютого вже понад 70 мільйонів телеглядачів дивилися виступ The Beatles у програмі Еда Саллівана. У квітні 1964 композиція "Can't Buy Me Love" одночасно очолила хіт-паради Англії й США; у тому ж місяці The Beatles зайняли всі верхні п'ять рядків у хіт-параді журналу "". Прем'єра першого фільму за участю The Beatles "Вечір важкого дня" ( Hard Day's Night, режисер Річард Лестер) - відбулася в США у серпні 1964 (перший тиждень прокату приніс прибуток у 1,3 мільйони доларів). The Beatles стали на чолі "британського вторгнення", проклавши на американський ринок дорогу для таких гуртів, як , Rolling Stones і .

Після 1965 Леннон і Маккартні вже рідко писали пісні разом, хоча за умовами контракту (і за взаємною домовленістю) пісня кожного з них уважалася спільною творчістю. У 1965 The Beatles побували з концертами в Європі, Північній Америці, Австралії й на Близькому Сході. Другий фільм з їхньою участю Help! ( "Допоможіть!"), режисер Річард Лестер, знімався в Англії, Австрії й на Багамських островах навесні 1965; прем'єра картини відбулася в США у серпні того ж року. 15 серпня 1965 The Beatles виступали перед 55 000 глядачів на нью-йоркському стадіоні "Ші", встановивши рекорд відвідуваності рок-концертів. Написана в той період композиція Пола Маккартні "Yesterday" (1-е місце, 1965) дотепер є найпопулярнішою в репертуарі більш ніж 500 виконавців. У червні 1965 "за видатний внесок у справу процвітання Великої Британії" королева нагородила музикантів орденом Британської імперії - подія була сприйнята неоднозначно, деякі кавалери ордена повернули свої регалії, однак 26 жовтня церемонія нагородження відбулася в Букінгемскому палаці (у 1969 році Джон Леннон повернув свій орден). Вихід альбому Rubber Soul ознаменував новий етап у творчості гурту й вихід за рамки поп-формули. The Beatles і Боб Ділан залучили до рок-музики дорослу аудиторію; вони стали свого роду рупором післявоєнного покоління, тексти пісень гурту ставали дедалі поетично зрілішими й часто політичними. Улітку 1966 року Джон Леннон спричинив скандал, заявивши: "Християнство, рано чи пізно, зживе себе. Воно скулиться і зникне. Сперечатися з цього приводу безглуздо - я правий, і майбутнє покаже, що я правий. Ми вже зараз популярніші від Ісуса Христа". Остання фраза призвела до масових спалень платівок гурту, і через деякий час Леннон був змушений принести свої вибачення усім, чиї почуття він образив. 29 серпня 1966 у Кендлстік-парку, Сан-Франциско, The Beatles дали свій останній концерт і надалі зосередилися на експериментах у студії (точкою відліку, вочевидь, слід вважати композицію Norwegian Wood (1965), де вперше пролунав "екзотичний" інструмент ситар), першим результатом яких стала Rain з пущеними в зворотному напрямку треками. А такі речі, як Taxman і Love You Too, що ввійшли до альбому , свідчили про композиторський ріст Джорджа Гаррісона.

"Револьвер" та "Оркестр клубу самотніх сердець сержанта Пеппера"

Тоді як "Rubber Soul" уже був значним кроком уперед, альбом , що побачив світ у серпні 1966, за тиждень до останнього турне The Beatles, пішов ще далі. За означенням Pitchfork "звук гурту виростає до найвищого ступеня впевненості" й "перевизначає те, чого можна сподіватися від популярної музики". Пісні альбому складні, репертуар музикальних стилів широкий: від новаторського аранжування класичних струнних інструментів до психоделічного року. Дизайнер обкладинки Клаус Форманн, друг гурту ще з гамбурзьких днів, відмовився від традиційного зображення четвірки, зробивши чорно-білий колаж в стилі Обрі Бердслі. Перед альбомом вийшов сингл Paperback Writer із піснею на зворотному боці. Для реклами синглу The Beatles зробили короткий фільм, який називають першим спражнім відеокліпом. Цей фільм показували програми Top of the Pops та Шоу Еда Саллівана.

Серед найбільш експериментальних пісень альбому Revolver виділяється Tomorrow Never Knows, слова для якої Джон Леннон запозичив з книги Тімоті Лірі Присохелічний досвід: Підручник на основі тибетської Книги мертвих. При створенні запису гурт використав 8 магнітофонів, розставлених в будинку студії звукозапису. Кожним із магнітофонів випадковим чином управляла людина, тоді як Мартін записував результат.

У пісні Eleanor Rigby Маккартні використав струнний октет, створивши сполучення, "що не зводилося до жодного відомого стилю чи жанру пісні". Гаррісон теж розвивався як композитор, до альбому увійшли три його твори. У 2003 році журнал Rolling stone поставив Revolver на третє місце серед альбомів усіх часів. Проте впродовж американського турне гурт не виконав жодної пісні з цього альбому. Як пояснює Кріс Інїґгем, ці пісні були суто студійними творами, і гурт із чотирьох музикантів жодним чином не міг відповідно їх відтворити, особливо посеред верещання прихильників. "Бітлз наживо" й "Бітлз студійні" стали зовсім різними поняттями. Концерт У Кендлстік-Парку у Сан-Франциско 29 серпня 1966 року став їхнім останнім концертом. Він завершив чотирирічний період, насичений турами, під час якого гурт дав понад 1400 концертів у всьому світі.

Звільнившись від важкої ноші турне, гурт став експериментувати ще з більшим завзяттям при роботі над альбомом Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band, що розпочалася у грудні 1966 року. Інженер звукозапису Джефф Емерік пригадує, що хлопці наполягали, щоб усе в Сержанті Пеппері було іншим: "У нас мікрофони стояли в розтрубах мідних духових, а до скрипок приєднувалися навушники, перероблені так, щоб вони відігравали роль мікрофонів. Ми використовували величезний осцилятор для того, щоб міняти швидкість інструментів та вокалу, ми різали стрічки й знову склеювали їх догори ногами або задом-наперед". Пісня A Day in the Life вимагала оркестру з 40 інструментів. Запис тривав майже 700 студійних годин.

Спочатку в лютому 1967 вийшов сингл з подвійною стороною A Strawberry Fields Forever"/"Penny Lane, а в червні сам альбом Sgt. Pepper. Музична складність запису з використанням тодішньої технології, в якій було тільки чотири доріжки, приголомшила музикантів сучасників. Для лідера Браяна Вілсона, який тоді переживав особисту кризу, й завершення амбіційного альбому йому давалося важко, сингл Strawberry Fields став сильним ударом, і незабаром він облишив намагання змагатися з The Beatles. Критика зустріла альбом із захопленням. У 2003 році журнал Rolling Stone поставив його на перше місце у списку 500 найвизначніших альбомів усіх часів.

Sgt. Pepper став першим значним альбомом у поп-музиці, на звороті обкладинки якого були надруковані всі тексти пісень. Ці тексти інтенсивно аналізували; прихильники, розмірковували, наприклад про те, що "celebrated Mr K." в Being for the Benefit of Mr. Kite!, мабуть, сюрреалістичний письменник Франц Кафка. Американський літературний критик, професор англійської мови, Річард Пойрієр написав есе "Навчаючись у The Beatles", в якому зазначав, що студенти слухали музику гурту з такою цікавістю, якій він, як викладач, міг тільки заздрити. Пойрієр ідентифікував особливість, яку він назвав "змішаною алюзивністю": "нерозумно будь-де припускати, що вони роблять тільки одне чи виражають себе тільки в одному стилі... один тип відчуття щодо теми недостатній... кожне окреме навіяне почуття часто мусить існувати в контексті на перший погляд несумісних альтернатив". Маккартні тоді говорив: "Ми пишемо пісні. Ми знаємо, що хочемо ними сказати. Але через тиждень хтось ще говорить про них щось інше, і ти не можеш цього заперечити. ... Ви вкладаєте в наші пісні своє власне значення, що відповідає вашому власному рівню". Надзвичайно детально розроблена обкладинка альбому теж викликала великий інтерес і глибоко вивчалася. Вуса й бороди хлопців швидко стали визначальним символом стилю хіпі. Історик культури Джонатан Гарріс описує їхню "яскраво забарвлену пародію на військову форму" як свідомий виклик владі й істеблішменту.

25 червня гурт виконав новий сингл All You Need Is Love для світової аудиторії телепрограми "Наш світ" (Our World), що була першою глобальною телетрансляцією наживо. У розпалі Літа кохання пісня стала гімном руху сила квітки. Через два місяці гурт зазнав утрати, що перевернула їхню кар'єру. Познайомившись із Магаріші Магеш Йогі, гурт поїхав у Бангор у його табір трансцендентальної медитації. Туди їм подзвонив Пітер Браун, асистент Епштейна, й повідомив про смерть менеджера. Коронер установив причиною смерті випадкове передозування наркотиків, але ходили чутки, що серед речей Епштейна знайшли записку про самогубство. Епштейн перебував на межі емоційного зламу через власні особисті проблеми та через стан робочих відносин із гуртом. Він боявся, що вони не поновлять його контракт, термін якого закінчувався у жовтні, через невдоволення його управлінням фінансовими справами. Особливу тривогу викликала угода з Seltaeb - компанією, що займалася правами продажу в США. Смерть Епштейша заскочила гурт зненацька, хлопці розгубилися, у них виник страх перед майбутнім. Пізніше Леннон говорив: "У мене не було жодних ілюзій щодо того, чи ми можемо займатися чимось іншим, крім музики, і я перелякався". Саме зі смертю Епштейна він пов'язує початок кінця гурту: "Я тоді знав, що ми в халепі".

Магічне таємниче турне, Білий альбом та Жовта субмарина

Magical Mystery Tour, саундтрек до майбутнього телевізійного фільму, з'явився як подвійний альбом з 6 піснями на початку грудня 1967. У США LP з аналогічною назвою теж містила ці шість пісень, але, додатково, пісні з недавніх синглів гурту. За словами Allmusic щодо американського видання: "психоделічне звучання витримане в тому ж руслі, що й Sgt. Pepper, і навіть подекуди об'ємніше (особливо звукові колажі з I Am the Walrus)", і називає п'ять пісень із синглів 1967 року "величними, визначними й новаторськими". Альбом встановий новий рекорд продажу впродовж перших трьох тижнів у США серед платівок Capitol, і саме одна з компіляцій стала пізніше офіційним каноном студійного альбому.

Фільм Магічне таємниче турне, режисером якого був значною мірою Пол Маккартні, телебачення демонструвало 26 грудня. Він уперше приніс гурту негативні відгуки британських критиків. Daily Express обізвав його "відвертим сміттям" й описав як сиру стрічку про те, як група людей сідає в автобус, їде в автобусі й виходить з нього. назвала фільм "колосальним шахрайством", а The Guardian охарактеризувала його як "щось на кшталт фантазійної моралістичної п'єси про масу і тепло й тупість публіки". Як наслідок, у США фільм того року не стали показувати. У січні гурт знявся в камео для мультфільму Жовта субмарина - фантазії, персонажами якої були намальовані мультиплікаційні зображення членів гурту. The Beatles також віддали авторам мультфільму кілька неопублікованих студійних записів. Мультфільм вийшов у червні 1968, і сподобався глядачам, окрім музики, новаторським стилем подання і гумором. Однак, саундтрек до фільму з'явився лише через сім місяців.

Упродовж цих місяців вийшов The Beatles - подвійний LP, відомий як Білий альбом завдяки обкладинці, на якій майже нічого не було. Творча наснага надійшла із зовсім несподіваного джерела: після смерті Епштейна гурт звернувся до Магаріші Магеш Йогі з проханням стати їхнім гуру. Три місяці в ашрамі в Рішікеші стали для гурту одним із найбільш творчих періодів. Було написано багато пісень, включно з більшою частиною тієї тридцятки, що увійшла до альбому. Старр поїхав через десять днів, Маккартні теж знудився й відбув ще через тиждень. У Леннона й Гаррісона виникли сумніви, коли Янні Алексіс Мардас, технік, що відповідав за електроніку, зауважив, що Магаріші намагається маніпулювати гуртом. Після того, як Мардас звинуватив Магаріші в сексуальних приставаннях до жінок, які приїхали на збір, Леннон вирішив негайно поїхати геть, забравши з собою непереконаного Гаррісона й решту своїх супутників. Зі злості Леннон написав гостру пісню, яку назвав Maharishi, але потім змінив назву на , щоб запобігти судовому позову.

Запис альбому розтягнувся від кінця травня до середини жовтня 1968. У цей період стосунки між членами гурту так напружилися, що хлопці стали уникати один одного. На деякий час Старр пішов з гурту, і в кількох піснях на ударних грав Маккартні. Романтичне захоплення Леннона художницею- авангардисткою Йоко Оно теж викликало тертя в гурті, і Джон втратив бажання писати разом із Маккарні. Всупереч домовленості, що вони не приводитимуть своїх дівчат у студію, Леннон вперто приводив з собою на всі сесії Оно, яку Гаррісон не любив. Леннон дедалі частіше висловлював зневагу до доробку Маккартні й став називати його композиції "музикою для бабусь", а пісню Ob-La-Di, Ob-La-Da охарактеризував як "бабусине лайно". Пригадуючи запис Білого альбому, Леннон говорив: "Усе було так, наче з нього вибрали пісню за піснею, й сказали - оце моя, оце Полова, ... ось я і супровід, ось Пол і супровід, і мені це подобалося. Тоді ми й розійшлися". Маккартні також пригадує, що саме ця сесія стала початком розколу: "Доти проблемою був світ, а не ми".

Білий альбом вийшов у листопаді. Уперше його видав лейбл Apple Records. Цей новий лейбл був підпорядкований Apple Corps, яку члени гурту сформували, повернувшись із Індії і втілюючи у життя план Епштейна - створити структуру, ефективну щодо податків. Альбом отримав понад два мільйони попередніх замовлень, і за місяць з лишком було продано майже чотири мільйони копій. Пісні з альбому домінували на американських радіостанціях. Незважаючи на популярність, критика не поспішала його хвалити. За словами Джонатана Ґулда:

Відгуки критики... були від змішаних до прохолодних. На відміну від Sgt. Pepper, який призвів до встановлення цілого жанру літературного критицизму рок-музики, Білий альбом не дав будь-кому натхнення на написання чогось значного. Навіть найприхильніші оглядачі... не знали, що думати від цього безформенного потоку пісень. Критик Гільберд Саал, відзначаючи велику кількість пародій, звинуватив гурт у тому, що їхні язики залипли на щоками.

Думка критиків про Білий альбом поступово поліпшувалася, і в 2003 році журнал Rolling Stone поставив його на десяте місце серед альбомів усіх часів. Pitchfork Media характеризує його як "великий і обширний, сповнений ідеями, але водночас і потураннями смакам публіки, укомпонований надзвичайно різноманітним матеріалом... його недоліки невід'ємні від його характеру та його тріумфу". Allmusic зауважує, що два найпотужніші генератори пісень The Beatles уже не були на одній сторінці, але те ж можна сказати про Джорджа та Рінго, і все ж Леннон виконує дві свої найкращі балади, пісні Маккартні приголомшують, Гаррісон уже почав писати гідні уваги пісні, а композиції Старра - суцільне задоволення.

Лірику Beatles стали сприймати серйозно. Коли пісня Леннона Revolution вийшла синглом у серпні, напередодні Білого альбому, її слова звучали ясно: "звільни свій розум" і "не розраховуй на мене" (count me out), коли мова йде про руйнацію як засіб досягнення мети. Того року світом прокотилися студентські протести - від польської політичної кризи 1968 до травневих протестів у Парижі й протестів на з'їзді демократичної партії США у Чикаго. Радикальна лівиця була обурена словами Beatles. Однак у версії пісні, що увійшла до Білого альбому, прозвучало ще одне слово: "count me out ... in ", що, начебто, свідчило про зміну у ставленні гурту до подій. Насправді, хронологічний порядок був порушений. Неоднозначна версія, що увійшла до альбому, була записана спочатку. Однак, дехто сприйняв її як те, що Леннон уже не засуджує однозначно політичне насилля.

Альбом Yellow Submarine побачив світ у січні 1969. У ньому було тільки чотири пісні, що не виходили раніше, і сім інструментальних п'єс, які склав Мартін. Пісня, яка дала йому назву, вже була в альбомі Revolver. All You Need Is Love уже з'являлася в американській версії Magical Mystery Tour. Allmusic відзначив, що альбом може виявитися несуттєвим, через бідність нової музики гурту, за винятком It's All Too Much Гаррісона - "діаманта серед нових пісень... пречудової у вихорі мелотрона, більших за життя ударних, припливної хвилі гітари... віртуозні рейди в туманну психоделію".

Хоча останнім альбомом гурту був , більшість його пісень записана ще до виходу . Спочатку альбом мав робочу назву Get Back. За словами Мартіна, Маккартні висунув ідею приготувати новий матеріал і "виконати його вперше перед живою аудиторією, роблячи звукозапис і знімаючи фільм. Іншими словами, зробити живий альбом із нового матеріалу, чого раніше ніхто не робив". Більшість із пісень альбому виникли в студії. Багатогодинна робота над ними була знята на плівку режисером Майклом Ліндсей-Гоґґом. Мартін розповідав, що репетиції та записи для цього проекту, що тривав більшу частину січня 1969, "зовсім не були щасливими... То були часи, коли відносини між The Beatles перебували на найнижчому рівні". Маккартні й Леннон довели Гаррісона до того, що він на тиждень пішов із гурту. Він повернувся із клавішником Біллі Престоном, який взяв участь в останніх 10 днях запису й був згаданий на обкладинці синглу . Щодо місця проведення концерту хлопці ніяк не могли досягти згоди: вони відкинули ідеї про концерт на човні у морі, в туніській пустелі, в Колізеї. Урешті-решт, останній виступ гурту в супроводі Престона зняли на даху будинку Apple Corps за адресою Севіл-роу 3 у Лондоні 30 січня 1969.

Звукоінженер Глін Джонс кілька місяців працював над тим, щоб зібрати альбом Get Back із різних записів, а тим часом гурт мав інші турботи. Виник конфлікт щодо призначення фінансового радника, потреба в якому стала очевидною без Епштейна. Леннон, Гаррісон та Старр хотіли бачити на цій посаді Аллена Клейна, а Маккартні - брата Лінди Істмен, з якою Пол одружився 12 березня - за 8 днів до одруження Джона й Оно. Згоди досягти не вдалося, тож узяли обох, але конфлікт продовжувався й фінансові можливості були втрачені.

На превелике здивування Мартіна, Маккартні звернувся до нього з проханням продюсувати новий альбом, оскільки запис Get Back був "жалюгідним досвідом", і він думав, "що це кінець догори для нас усіх... вони стають неприємними людьми - один для одного, як і для інших людей". запис Abbey Road почався в кінці лютого. Леннон відкинув запропонований Мартіном формат "неперервного плину музики", і наполягав на тому, щоб його пісні й пісні Маккартні розміщувалися на різних сторонах альбому. Зійшлися на запропонованому Маккартні компромісному варіанті, в якому одну сторону займали пісні, що належали членам гурту, а іншу - музична естафета. 4 липня, у розпалі роботи над альбомом, вийшов перший сольний сингл учасника гурту - пісня Леннона Give Peace a Chance, виконавцем якої значився Plastic Ono Band.

Востаннє члени гурту зібралися разом в одній студії 20 серпня 1969 року на записі пісні I Want You (She's So Heavy) із альбому Abbey Road. Леннон оголосив про свій вихід із гурту іншим хлопцям 20 вересня, але згодився не робити публічних оголошень, доки не будуть владнані різні юридичні аспекти справи.

Abbey Road вийшов через шість днів після оголошення Леннона. За два місяці було продано чотири мільйони платівок. Альбом протримався на вершині британського чарту одинадцять тижнів. Друга пісня з альбому, балада вийшла окремим синглом - уперше пісня Гаррісона була записана на стороні А. Відгуки Abbey Road отримала змішані, хоча музичну естафета загалом хвалили. Allmusic характеризував її як "гідну лебедину пісню гурту", в якій є "гармонії, що належать до найвизначніших у рок-музиці". Макдональд називає альбом "невпорядкованим і часто порожнім": "якби не внесок Маккартні як компонувальника довгої естафети... Abbey Road не створювала б враження єдиності й когерентності, що змушує виглядати альбом кращим, ніж він є насправді". Мартін називає альбом своїм улюбленим серед усіх альбомів гурту; Леннон говорив, що альбом "компетентний", але "в ньому нема життя", називаючи Maxwell's Silver Hammer ще одним прикладом музики для бабусь, яку писав Маккартні. Інженер звукозапису Емерік відзначав, що заміна вакуумних ламп в апаратурі на транзистори дала менш різкий звук, і гурт залишився невдоволеним звучанням, "добрішим і ніжнішим", ніж у попередніх альбомах.

Остання пісня все ще незавершеного альбому Get Back Гаррісона, була записана 3 січня 1970. Леннон тоді був у Данії і в запису участі не брав. Щоб завершити альбом, який уже отримав нову назву - Let It Be, у березні Клейн віддав записані стрічки американському продюсеру Філу Спектору. Відомий своєю стіною звуку, Спектор нещодавно продюсував сольний сингл Леннона Instant Karma!. Окрім ремікшування матеріалу Get Back Спектор відредагував записи, які повинні були йти як "живі". Маккартні залишився невдоволеним тим, що Спектор зробив із матеріалом, особливо, із оркеструванням пісні The Long and Winding Road, до якого були залучені хор та інструментальний ансамбль із 34 інструментів. Пол намагався зупинити випуск Спекторової версії, але не зміг цього зробити. Маккартні зробив публічне оголошення про вихід із гурту 10 квітня, за тиждень до виходу свого першого сольного альбому .

Let It Be вийшов 8 травня. Сингл The Long and Winding Road став останнім для гурту. Він не вийшов у Британії, а тільки у США. Того ж місяця побачив екрани документальний фільм Let It Be. Наступного року він отримав за найкращий оригінальний музичний супровід. The Sunday Telegraph писала, що "це дуже поганий фільм і жалісливий... про те як розпадається ця упевнена, геометрично досконала, колись, здавалося, вічна родина братів". Чимало оглядачів зауважували, що деякі з пісень Let It Be звучали у фільмі краще, ніж на платівці. Зазначаючи, що Let It Be - єдиний альбом The Beatles, який отримував вряди-годи негативні, навіть ворожі, відгуки, Allmusic описує його, як "у цілому недооцінений. ... Зокрема, Маккартні пропонує кілька самоцвітів: слова пісні , у якій відчувається госпел, одні з найкращих із написаного Маккартні; 'Get Back' - одна з найжорсткіших рокових пісень; і мелодична 'The Long and Winding Road', зруйнована надмірним накладанням незграбної руки Спектора". Маккартні подав позов у суд на розірвання контракту партнерства 31 грудня 1970. Юридичні дебати тривали ще довго після розпаду гурту, а розірвання договору про партнерство відбулося тільки в 1975.

Упродовж 1983-1984 років на честь кожного з чотирьох учасників гурту було названо малі планети - 4147 Леннон, 4148 Маккартні, 4149 Харрісон, 4150 Старр, а 1998 року на честь усього гурту була названа мала планета 8749 Бітлз.

5 грудня 2015 року, до 50-річчя з дня, коли The Beatles відіграли свій останній концерт у рідному місті Ліверпулі, відбулося відкриття пам'ятника знаменитій "Ліверпульській четвірці". Бронзові скульптури музикантів мають натуральний зріст і важать 1,2 тонни. Скульптурна композиція виконана за фотографією The Beatles 1963 року. Автор монументу, встановленого на ліверпульській набережній Pier Head - скульптор Енді Едвардс. Пам'ятник відкрила сестра Джона Леннона - Джулія Бейрд.

1994 року сценарист та режисер Йєн Софтлі зняв фільм "Backbeat" ("Бітлз. 4+1") про ранні роки гурту, коли вони виступали на початку 60-х років у Гамбурзі. Сюжет фільму зосереджений на відносинах між Джоном Ленноном, Стюартом Саткліффом та його подругою, дівчиною-фотографом Астрід Кірхерр, яка, як вважається, зробила вплив на імідж гурту, а саме запропонувала нову чоловічу зачіску, яка згодом стала відома на весь світ, як "бітловська".

9 вересня 2017 року у Вінниці до Дня містa відкрили сквер "Ліверпуль". Нa території скверу біля McDonald's з'явилaся сучaснa aрт-композиція з силуетами гурту "Бiтлз".

Офіційні студійні альбоми випущені у Великій Британії:

1. Остання спільна фотосесія всіх учасників гурту відбулася в 1969-му році. 22 серпня, квартет музикантів, а також Йоко Оно, Лінда Маккартні, вівчарка Марта і два віслючка позували в Тіттенхерстському Парку.

2. Джон Леннон частіше був ведучим вокалом в піснях гурту, ніж Пол Маккартні (102 проти 97).

3. Пісня "Girl" стала першою у творчості "The Beatles", яку випустили в СРСР. Це сталося в 1967-му році.

4. Перед першим масштабним турне гурту, компанія "Baskin-Robbins" виготовила спеціальне морозиво "Beatle Nut".

5. Композиція "Can't Buy Me Love" була написана всього з 4-х дублів!

6. У пісні "She Said, She Said" рядок: "Вона сказала, вона сказала: " Я знаю, що значить бути мертвим "". Цим знанням ділився мертвий Пітер Фонда з Джоном Ленноном в його галюцинації під ЛСД.

7. Державний гімн Франції використаний у вступі пісні "All You Need Is Love".

8. У пісні "Hey, Jude" можна почути вигук Джона: "Oh, fucking hell!". Це була реакція на неправильний акорд. За наполяганням Джона, фраза була залишена в оригінальному записі і лише злегка приглушена. Слухаємо з 2:56 по 2:58.

9. Під час концертів в Гамбурзі, музикантам довелося використовувати струни з клубних піаніно, у зв'язку з відсутністю грошей на придбання нормальних струн.

10. Тітка Джона, Мімі, завжди твердила фразу: "Гітара - хороший інструмент. Однак, вона непридатна для заробляння грошей". Ставши багатим, Джон купив тітоньці віллу, в якій була мармурова стіна з вище наведеною цитатою.

11. Альбом "Please Please Me" став єдиним, в якому авторство пісень позначалося, як "McCartney / Lennon". Усі наступні позначалися стандартним "Lennon / Mccartney".

12. Джордж Харрісон став основоположником благодійних концертів. 1 серпня 1971 музикант організував два благодійних концерти на підтримку Бангладеш.

13. Перший запис "The Beatles" зробили в 1958-му році. Це була платівка, записана в місцевій студії за п'ять фунтів. Через 23 роки, цю платівку Пол викупив у одного з учасників запису - Даффа Лоу.

14. Гурт став першим в історії, хто надрукував на звороті обкладинки альбому тексти всіх пісень. Альбом "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band".

15. Губна гармоніка, яка звучить у пісні "Love Me Do" була вкрадена Джоном влітку 1960-го року в музичному магазині нідерландського містечка Арнем.

16. Елтон Джон є не тільки хрещеним батьком Джона Леннона. Він ще й автор однієї з найулюбленіших Джоном Ленноном кавер-версій пісні "Lucy in the Sky with Diamonds". Причому, настільки улюбленої, що в треку звучать бек-вокал і гітара Джона.

17. Першим професійним музичним інструментом, який придбав Пол Маккартні, стала бас-гітара у формі скрипки від Hofner.

18. Пісню "Hey, Jude" Пол Маккартні написав синові Джона, Джуліану, напередодні розлучення його батьків. Джуліан Леннон купив ноти пісні на аукціоні в 1995-му році за 25 000 фунтів стерлінгів.

19. Після випуску в 1967-му році треку "Penny Lane", влада Ліверпуля зазнавала серйозних збитків через викрадення табличок на будинках. У підсумку, було вирішено писати назву вулиці та номер будинку прямо на стінах будівель.

20. За свій перший альбом кожен з учасників гурту отримав по 29 фунтів стерлінгів.

21. У всіх учасників гурту є іменний астероїд.

22. "The Beatles" були першим гуртом, які розмістили ударну установку на передній план сцени. Дебют відбувся в рідному Ліверпулі. Після того, як Піта Беста ледь не розтоптали фанатки, що кинулися на сцену, такий хід був скасований.

23. Рівно половина учасників квартету - лівші: Пол і Рінго.

24. Спочатку, композиція "Yesterday" називалася "Яєчня" (Scrambled Eggs). Ось як звучав перший рядок: "Scrambled eggs, oh my baby how I love your legs".

25. Щоб посидіти за шкільною партою Рінго Стара, необхідно заплатити п'ять фунтів стерлінгів.

26. Жоден з учасників гурту не знав нотної грамоти.

27. Одного разу Джон Леннон на піку слави сказав, що Beatles популярніші за Ісуса Христа. Обурена цією заявою радіостанція KLUE з невеликого техаського містечка провела акцію публічного спалення платівок та інших символів Beatles, в якій взяли участь багато її слухачів. Наступного дня в будинок радіостанції вдарила блискавка, після чого обладнання було виведено з ладу, а диктор зомлів.

28. У 1984 році на аукціоні продавалися видавничі права на пісні Beatles. Його виграв Майкл Джексон, заплативши майже 50 мільйонів доларів - більше, ніж пропонував сам Пол Маккартні. З цього часу Джексон отримував половину доходів від продажів Beatles (іншу половину отримували автори пісень, головним чином Маккартні).

29. У Гамбурзі, куди ранні "бітли" приїхали на заробітки, господарі нічних клубів вимагали від музикантів епатажу. Доводилося епатувати: Джон красувався по Репербане і навколишніх вуличках в ніжно-рожевих трусах, з'являвся на сцені з сидінням від унітазу, надітим на шию як намисто. А одного разу навіть справив потребу на голови добропорядних бюргерів, які йшли до церкви. За останнє загримів у ділянку, але ненадовго: тітонька Мімі знайшла гроші на штраф.

30. Під час виступу "Бітлз" в королівському вар'єте до їх слухачів приєдналася монарша родина. Публіка, відчуваючи "височайшу" присутність, вела себе досить скуто і навіть аплодувала з оглядкою на королівську ложу. Помітивши це, Джон сказав після виконання однієї з пісень: "Публіка на дешевих місцях, не соромтеся, аплодуйте! А інші теж приєднуйтесь - трусіть своїми коштовностями!". Королева аніскільки не образилася на жартівника (ось воно, гарне почуття англійського гумору!) І навіть подарувала Леннону дорогу каблучку.

31. Багато жартів "бітлів" сприймалися їх шанувальниками на повному серйозі. Одного разу Пол розповів журналістам про те, що дуже любить шоколадні цукерки, але їсть їх украй рідко - все солодке у нього конфіскує Джордж. Після цього бітломанія переросла в Шоколадоманію: студію "Apple" завалили купами шоколаду, а багато посилок приходили з поміткою: "Це не для Джорджа, а для Пола!". Шанувальники закидували музикантів цукерками і "наживо" - під час виступів

32. Режисери німецького радіо не наважувалися випускати в ефір пісню Day Tripper, тому що слово "tripper" в німецькому сленгу означало гонорею.

33. Рінго написав пісню Octopus's Garden під час відпустки після того, як йому подали м'ясо кальмара замість риби з картоплею. Коли він зацікавився стравою, якої він раніше ніколи не куштував, капітан розповів про звички восьминога і про те, що той має звичай збирати в своїй печері різні предмети і молюсків і влаштовувати з них якусь подобу невеликого саду.

34. У пісні The End довелося насилу змусити Рінго записати соло на ударних, оскільки він просто ненавидів соло на ударних. В інтерв'ю 1988 Пол Маккартні розповів: коли Рінго прийшов у гурт, "ми запитали його - а як тобі соло на ударних, і він відповів - я їх ненавиджу. І ми закричали - чудово! Ми тебе любимо!"

35. Під час допитів Чепмен стверджував, що зашифрований наказ убити Леннона він знайшов на сторінках повісті американського письменника Джерома Селінджера "Над прірвою в житі".

36. Задовго до народження Стіва Джобса Пол Маккартні і Джон Леннон заснували компанію Apple для випуску музики і фільмів.

37. На фільмі Magical Mystery Tour Стівен Спілберг навчався монтажу. Ця стрічка була знята The Beatles самостійно і розбита критиками наголову.

38. Справжнє ім'я Рінго Старра - Річард Старкі.

39. Італійський співак Адріано Челентано присвятив гурту "The Beatles" дві пісні. У тексті своєї пісні "Torno sui miei passi" 1967 року співак критикував вплив колективу на сучасність. Також у телепередачі "Sabato sera" (1967), перед виконанням пісні "Tre passi avanti", Челентано написав своєрідний символічний лист до гурту з проханням подумати про деяких шанувальників, які, захопившись їхньою музикою, в знак протесту пішли з дому чи почали приймати наркотики.

40. У 1971 році Джон Леннон написав Полу Маккартні і його дружині Лінді гнівний лист, вже після розпаду The Beatles.

Англійською

Російською

Леннон Дж., Маккартни П., Харрисон Дж., Старр Р. Стихи и песни (Песни "Битлз"). Сборник / Сост. В. А. Скороденко. - на англиском языке с приложением на русском языке. - Москва: Радуга, 1992, 365 с. ISBN 5-05-00226600-1 (тираж 25 000).

Студенческий меридиан (журнал), спеціальне видання "The Beatles". - 1991. - № 7-8. ISSN 03213803

Багиров А. (Багир-Заде А. Н.). "Битлз" - любовь моя. - Минск : Парус, 1993. - 206 с.

# data[].attributes.attachment_link.description
"Бітлз" ( англ. The Beatles ) - британський біт- рок-гурт, створений 1960 року в Ліверпулі. Найзнаменитіший та найпопулярніший музичний гурт за всю історію людства.[джерело? ] Також один з найуспішніших, з комерційної точки зору, музичних гуртів в історії популярної музики. Кількість проданих платівок гурту перевищує один мільярд примірників, що є рекордом світової музичної індустрії.

# data[].attributes.headline
Шитенкова Валерія/Музика ХХ ст.

# data[].attributes.subject
Шитенкова Валерія/Музика ХХ ст.

# data[].attributes.headline
Мельник Анастасія/ культура  ХХст

# data[].attributes.subject
Мельник Анастасія/ культура  ХХст

# data[].attributes.headline
Прозоровський Костянтин/Розвиток рок та метал-музики від 2 половини ХХ ст. та до нашого часу.

# data[].attributes.subject
Прозоровський Костянтин/Розвиток рок та метал-музики від 2 половини ХХ ст. та до нашого часу.

# data[].attributes.body
З появою електрогітари, розпочинаючи з 30 - 40-х рр. ХХ століття, у музиці почали з'являтися нові напрями та стилі. Першопрохідцями у стилі "рок" стала група The Beatles, яка утворилася у 1960 році у Ліверпулі, Англія. Основними її жанрами були рок-н-рол, рок, психоделічний рок.
З удосконаленням та розвитком гітарних ефектів з'являлися все нові та нові жанри. З появою перших ефектів типу "fuzz" та "overdrive" музичні гурти почали відходити від типового "класичного" звучання гітар та переходили на "металевий" звук гітарного перегрузу. Ці гурти дали життя таким жанрам, як хеві-метал, що зародився на початку 1970-х рр., та відомими представниками якого є групи Black Sabbath, Iron Maiden, Deep Purple; Треш-метал, який був створений на початку 1980-х рр. завдяки старанням гурту Metallica; Панк-рок, що виник у середині 1970-х рр. і яскравими представниками якого є Ramones та Sex Pistols.
З часом рок, а далі - метал-музика ставала дедалі жорсткішою, барабанні партії - швидкішими та складнішими, гітарні строї ставали все нижчі, а тексти набирали більшої агресивності та різних напрямів.
У середині 1980-х рр. зароджується блек-метал, якому притаманні швидкі, важкі партії на гітарах, переповнені новими прийомами гри і швидким темпом барабанні партії, та тексти в основному на сатанинську тематику. В свою чергу поділяється на симфонік блек-метал, суіцидально-депресивний блек-метал, паган блек-метал і так далі. За приклад можна взяти такі гурти, як Dimmu Borgir, Immortal, Gorgoroth, Nocturnal Depression.
На початку 90-х рр. минулого століття бере свій початок стиль "ню-метал". Цьому стилю притаманні важкі, інколи мелодичні гітарні партії, різноманітність барабанних партій, а також тексти, які в основному несуть в собі сенс про недосконалість світу та людей в ньому. Яскравими представниками ню-металу є Slipknot, Korn, Limp Bizkit, System Of A Down.
На початку 2000-х рр., з появою 7, 8-струнних гітар, різноманітних вдосконалень для барабанів, а також нових вокальних технік, таких, як екстрім - вокал, з'явилися цілі низки нових жанрів.
Найвідомішими з них є:
-Металкор (притаманні мелодичні рифи, барабанні партії з двома бас-бочками, та скримінг)
-Деткор (важкі, агресивні, але інколи мелодичні рифи, інтенсивна гра на бас-бочках, так звані "брейкдауни", з вокалу - гроул, гуттурал та скримінг)
-Вікінг-метал (низький стрій гітари, мелодичні гітарні партії, в основному помірний темп на барабанах, з вокалу - гроул та чистий вокал,  тексти на тематику скандинавської міфології, історії та походів вікінгів).
Рок та метал-музика на сьогоднішній день продовжує розвиватися та відкривати у собі нові жанри.

# data[].attributes.attachment_link.title
Фільм "Пролітаючи над гніздом зозулі" онлайн

# data[].attributes.attachment_link.description
Хотіли б невеликий відпочинок, за рахунок держави? Звісно що так! Що і робить вільний і бентежний Мак Мерфі. У цього хлопця як то кажуть вогонь у венах, та гострий язик, це і допомогло йому

# data[].attributes.headline
Мельник Анастасія/ Освіта та наука

# data[].attributes.subject
Мельник Анастасія/ Освіта та наука

# data[].attributes.body
До початку XIX ст. абсолютна більшість людей у світі була неосвіченою. Існувала езотеричність (потаємність, недоступність) наукових знань, що, починаючи з середньовіччя, постійно зменшувалася. У XIX ст. в країнах Західної Європи та Америки почали вводити систему загальної обов'язкової освіти. Існували різні типи шкіл: духовні, світські, платні й безплатні, початкові, середні, вищі, державні, приватні.
У XX ст. у зв'язку із значним розвитком педагогічної науки були зроблені певні вдосконалення системи освіти - проведено чітку диференціацію навчальних закладів, введено міжнародні дипломи, при спілкуванні вчителів та учнів використовувались здобутки психології.
Так, у Великобританії в 1918 р. був прийнятий закон про обов'язкове початкове навчання до 14 років, а в 1944 р.- до 15 років. Активно розвивалась система професійного навчання (початкова й середня). Центрами вищої освіти стали університети: Лондонський, Кембріджський, Оксфордський, Едінбурзький та інші, які одночасно стали і центрами розвитку світової науки.
У 1945 р. було створено перший комп'ютер (ЕОМ). Це зробив Дж. фон Нейман. Зараз ЕОМ та інша електронна техніка стали невід'ємною складовою нашого життя.
Одним із корифеїв ракетобудування вважається американський фізик та конструктор Р.Годдард.

# data[].attributes.headline
Прохорчук Петро/Топ кінофільмів другої половини ХХ ст.

# data[].attributes.subject
Прохорчук Петро/Топ кінофільмів другої половини ХХ ст.

# data[].attributes.body
Кіно 20 ст. дуже різноманітні. Але я хочу запропонувати, на мій погляд ,найкращі фільм.

10.Назад у майбутнє
Прудкий хлопчина Марті, майже вундеркінд, який розбирається в техніці, грає на електрогітарі та прогулює уроки, з допомогою дивакуватого, але геніального винахідника доктора Брауна, який винайшов машину часу, потрапляє з 80-х років у 50-ті. Він порушує звичайний хід подій минулого, чим ставить під загрозу своє власне існування. А саме: його мати закохується не в його батька, а в нього самого…

Найзахопливіший фільм для людей усякого віку. Ця картина продюсера Стівена Спілберга дуже вдала. Найкасовіший фільм 1985 року приніс номінацію на “Оскар” сценаристам Земекісу та його постійному співавтору Бобу Ґейлу. Фільм знято настільки живо, талановито й захоплююче, що дивитися будуть усі покоління, навіть ті, для яких навіть найвіддаленіше майбутнє у фільмі буде вже далеким минулим.

http://video.meta.ua/6164967.video

9. Титанік
Джек і Роуз, юні коханці розділені класовими забобонами, по велінню долі що знайшли один одного в першій подорожі «непотоплюваного» Титаніка. Але коли приречений, розкішний лайнер стикається з айсбергом в крижаній Північній Антлантиці, їх пристрасний роман перетворюється на захоплюючу гонку на виживання. На що здатне кохання? Чи врятуються вони…
Історія торжествування забороненої любові і мужності перед лицем катастрофи, від легендарного режисера, багатократного лауреата премії Оскар Джеймса Камерона визнана справжнім кінематографічним шедевром.

http://video.meta.ua/8106075.video

8.Список Шиндлера
Фільм знятий за однойменним романом Томаса Кенеллі, заснованому на реальних подіях. Головний герой німецький промисловець Оскар Шиндлер організовує бізнес в нацистській Німеччині, і, зробивши в'язнів єврейських гетто працівниками свого заводу, рятує їх від неминучої загибелі в концтаборах ...

http://video.meta.ua/6088285.video

7.Зелена миля
Пол Еджкомб – у молодості працював у блоці смертників в’язниці «Холодна гора», прозваному «Зелена миля» – за колір підлоги у в’язничному коридорі... Було це в 1934 році, за часів Великої Депресії ... Звинувачений у страшному злочині, Джон Коффі опиняється в блоці смертників. Новий в’язень був дуже величезний на зріст і дуже спокійним, що, втім, ніяк не вплинуло на ставлення до нього начальника блоку – звик до всякого, за роки роботи в «Зеленій милі». Здоровань здивував усіх пізніше, коли з’ясувалося, що він володіє неймовірною магічною силою ... Саме Джонові Коффі судилося зіграти головну роль у долі усіх героїв цієї історії. Про це, через багато років і згадує, в будинку для людей похилого віку - дідусь Пол Еджкомб.

http://video.meta.ua/6231877.video

6.Бійцівський клуб

Одній людині сильно набридла його життя. Молодий чоловік вже тривалий час страждає через відсутність нормального сну ночами. Часом герой навіть плутає, де реальність, а де сновидіння. Він намагається зробити все можливе, щоб назавжди позбутися від нудного життя. Головний герой кінострічки під назвою «Бійцівський клуб» одного разу зустрічає Тайлера Даркена, який ніколи нічого не робив для того, щоб удосконалити себе. Для чоловіка набагато простіше займатися повним руйнуванням власної особистості. Цьому він і присвятив останні роки життя.

Герой фільму "Бійцівський клуб", подивитися який потрібно прямо зараз, Тайлер швидко знаходять спільну мову один з одним. Вони стають приятелями. З певної причини між чоловіками зав'язується бійка. Це заняття принесло обом одне лише задоволення.
Ця подія наштовхнула друзів на геніальну ідею. Вони організовують таємний бійцівський клуб, в який може прийти будь-який бажаючий взяти участь у бійці. Чутки про заклад швидко розійшлись по місту. Герої кінострічки створили бізнес, який моментально став популярним.

http://video.meta.ua/7336512.video

5.Форрест Гамп
Від особи головного героя Форреста Гампа, недоумкуватого нешкідливого чоловіка з благородним і відкритим серцем, розповідається історія його незвичайного життя.

Фантастичним чином перетворюється він у відомого футболіста, героя війни, процвітаючого бізнесмена. Він стає мільярдером, але залишається таким же нехитрим, дурним і добрим. Форреста чекає постійний успіх у всьому, а він любить дівчинку, з якою дружив в дитинстві, але взаємність приходить занадто пізно.

http://video.meta.ua/6109707.video

4.Достукатися до небес
Доля зводить героїв картини в лікарні, де лікарі виносять їм “смертний” вирок, жити їм лишилося не так довго, як вони хотіли. Подальші події у фільмі розгортаються в стрімкому темпі. Викравши машину з мільйоном німецьких марок у багажнику, вони втікають з лікарні.
Їх переслідують наймані вбивці, вони стають грабіжниками мимоволі, за ними женеться поліція, вони потрапляють у бордель. Але попри все продовжують мчатися вперед, назустріч своїй долі.

http://video.meta.ua/6872073.video

3.Карти, гроші і два стволи
Четверо молодих хлопців накопичили кожен по 25 тисяч фунтів, щоб один з них міг зіграти в карти з досвідченим шулером і досвідченим злочинцем, відомим на прізвисько Гарі-Сокира. Хлопець у підсумку програв 500 тисяч, на сплату боргу йому дали тиждень.

В іншому випадку і йому і його «спонсорам» щодня будуть відрубувати по пальцю, а потім … Щоб вийти з положення, хлопці вирішили пограбувати бандитів, що вирішили пограбувати трьох «ботаніків», якф вирощують марихуану для місцевого наркобарона. Але на цьому пригоди четвірки не закінчуються…

http://video.meta.ua/6872073.video

2.Кримінальне чтиво
Двоє бандитів Вінсент Вега і Джулс Вінфілд проводять час у філософських бесідах у перерві між розбірками й «вирішенням проблем» з боржниками свого кримінального боса Марселуса Воллеса. Паралельно розгортається три історії. У першій з них Вінсент доглядає за дружиною Марселуса Мієй і рятує її від передозування наркотиків. У другій розповідається про Бутча Куліджа, боксера, найнятого Воллесом, щоб здати бій, але обдурившого Воллеса. Третя історія

http://video.meta.ua/6076349.video

1.Пролітаючи над гніздом зозулі
Нестаріючий шедевр в історії світового кінематографу, що має 5 найпрестижніших Оскарів: за найкращий фільм, найкращі чоловічу за жіночу головні ролі, режисуру та найкращий адаптований сценарій, а також 28 інших нагород та 11 номінацій.

Екранізація однойменного роману Кена Кізі, яка стала культовим фільмом неперевершеного Мілаша Формана.

Оригінальним є рішення режисера задіяти у нескладних роліях справжніх пацієнтів психіатрічної лікарні із Орігона, де і проходили зйомки фільму. Але головна родзинка фільму — це блискуча гра головних героїв. Гру Джека Ніколсона критики вважають геніальною, а роль Макмерфі — однією з найкращих у його кар’єрі.

Найкращий фільм, що відкриває глядачу зміст справжньої свободи — свободи духу.

http://moviestape.com/katalog_filmiv/drama/31-prolitajuchy-nad-gnizdom-zozuli.html

# data[].attributes.headline
Король Діана/Розвитоу українського театрального мистецтва

# data[].attributes.subject
Король Діана/Розвитоу українського театрального мистецтва

# data[].attributes.body
У другій половині XIX ст. відбулося територіальне роз´єднання українських земель, завершилося формування української нації, політизувалося суспільне життя. Всі ці явища та процеси залишили помітний відбиток у розвитку культурної сфери. Зокрема, буржуазні реформи розширили межі культурницько-просвітницької діяльності, створили нові умови для позитивних зрушень у культурі. Поява альтернативних центрів влади (земств), гласність, правовий захист прав людини, перетворення університетів на осередки вільнодумства тощо, суттєво змінили атмосферу в суспільстві, створили передумови для переходу до цивілізованіших форм співжиття.

Позитивним зрушенням у культурній сфері сприяли і модернізація економіки та завершення промислового перевороту, які зміцнили матеріальну базу культури, стимулювали розвиток освіти та науки.

Домінуюча в перші пореформені роки ідеологія народництва не тільки кликала до здійснення революції, а й орієнтувала увагу інтелігенції на селянство, у середовищі якого збереглися в незайманому вигляді християнська мораль та національна культура. Ця орієнтація зумовила вивчення проблем етнографії, фольклору, мови, а також стимулювала бажання в значної частини української різночинної інтелігенції активно сприяти народній освіті, підвищувати культурний Рівень селянства.

У кінці XIX - на початку XX ст. розгортається боротьба ідейних та художньо-естетичних течій.

Набувало розвитку театральне мистецтво. Головними центрами театрального життя в Україні в першій половині XIX ст. стали Харків і Полтава. Тут закладалися основи українського національного театру. Першим постійним театром був Харківський, заснований у 1798 р. Директором, режисером і актором театру у 1812 р. став Г.Квітка-Основ'яненко. Навколо нього гуртувалась передова народолюбна молодь Харкова. У Харківському театрі виступав славетний український актор Карпо Трохимович Соленик. Т.Шевченко у «Щоденнику» 1857 р. назвав К.Соленика геніальним актором, який здався йому «естественнее й изящнее неподражаемого Щепкина».

http://sfw.so/uploads/posts/2014-12/1418563997_17.jpg

http://wiki.kspu.kr.ua/images/8/87/74170931_4232688_0003fwe71.jpg

На чолі Полтавського театру стояв І.П.Котляревський. Тут в 1819 р. були поставлені його п'єси «Наталка Полтавка» і «Москаль-чарівник».

У Полтавському і Харківському театрах працював основоположник сценічного реалізму в російському і українському театральному мистецтві Михайло Семенович Щепкін (17.11.1788-23.08.1863).

В 1821 р. за участю передових представників російської та української громадськості його було викуплено з кріпацтва. Він працював у театрах Харкова, Полтави, Києва (1816-1824), потім - у Малому театрі в Москві (1824-1863).

В другій половині XIX ст. в драматургії і театрі виділяються три постаті: Іван Карпенко-Карий (справжнє прізвище - Іван Карпович Тобілевич) (1845-1907), Марко Кропивницький (1840-1910), Михайло Старицький (1840-1904). Вони були водночас письменниками-драматургами, організаторами артистичних сил і акторами.

І.Карпенко-Карий - автор комедій «Сто тисяч», «Мартин Боруля», «Хазяїн», п'єс на історичні теми «Бондарівна» та «Сава Чалий». Драматург з демократичних позицій показав класове розшарування на селі, висміяв гонитву багатіїв різного калібру за наживою, їхню глитайську психологію; створив образи бунтарів проти соціального гноблення. Творам І.Карпенка-Карого притаманні незвичайна емоційність, ліричність, напруженість ситуації, яскравість мови персонажів, показ органічних зв'язків людини з її оточенням. «Я взяв життя», - говорив драматург і цим визначив основний принцип своєї творчості.

Понад 40 п'єс написав М.Кропивницький, який увійшов в культуру як батько українського театру. Серед них - «Дай серцю волю, заведе, в неволю», «Доки сонце зійде, роса очі виїсть», «Глитай, або ж Павук». Найбільш відомими п'єсами М.Старицького є «Не суди-лось», «Ой не ходи, Грицю, та й на вечорниці». За сюжетами творів М.Гоголя М.Старицький створив п'єси «Різдвяна ніч», «Сорочинський ярмарок», «Тарас Бульба». Його перу належать історичні драми «Богдан Хмельницький», «Маруся Богуславка», «Оборона Буші». М.Старицький переробив п'єсу І.Нечуя-Левицького «На Кожум'яках» (1895) під назвою «За двома зайцями».

М.Старицького називали «ковалем» слів. Він збагатив рідну мову своїми лексичними знахідками. Серед інших мовних утворень йому належать і такі «ліричні» слова, як «мріяти» та «мрія».

Вперше випробували свої акторські сили М.Кропивницький, брати Тобілевичі - І.Карпенко-Карий, Микола Садовський (1856-1933), Панас Саксаганський (1859-1940) у виставах драматичних гуртків міст Бобринця та Єлисаветграда. У єлисаветградському гуртку вперше в Україні поставлено п'єсу Т. Шевченка «Назар Стодоля».

Великої шкоди театру завдав Емський указ 1876 p., який забороняв «різні сценічні вистави на малоруському наріччі». Це призвело до того, що більшість аматорських та професійних труп припинили ставити п'єси українською мовою. Лише у 1881 р. в результаті активних протестів російської та української громадськості уряд передає місцевій адміністрації право дозволяти вистави українською мовою. Тож 80-ті роки стали переломними в долі українського театру.

Однак і в цей час категорично заборонялося створювати «спеціально малоросійський театр». Цензура обмежувала тематику українських п'єс мотивами побуту або ж кохання. Не дозволялося відображати колишні «вольності» українського народу, його боротьбу за незалежність.

В 1882 р. М.Кропивницький створив в Єлисаветграді перший український професійний театр, національний театр світового рівня, до акторського колективу якого ввійшло близько 100 чоловік. До репертуару театру увійшли «Наталка Полтавка» І.Котляревського, «Назар Стодоля» Т.Шевченка, «Чорноморці» М.Старицького, «Сватання на Гончарівці» та «Шельменко-денщик» Г.Квітку-Основ’яненка, а також п’єси М.Кропивницького «Глитай, або ж Павук», «Доки сонце зійде, роса очі виїсть».

М.Кропивницький прагнув до ідейно-художньої цілісності спектаклів, до гармонійного поєднання таких компонентів, як акторська гра, художнє оформлення, музика, співи, танці. Театральна трупа утримувалась лише з касової виручки. Колектив не мав стаціонарного приміщення і був приречений на мандрівне життя.

В цьому театрі працювала велика українська актриса Марія Костянтинівна Заньковецька (справжнє прізвище - Адасовська) (4.08.1854-4.10.1934). Крім того, вона була провідною актрисою в інших кращих українських трупах - М.Старицького, М.Садовського, П.Саксаганського, І.Карпенка-Карого, І.Мар'яненка. Сценічний псевдонім актриса обрала за назвою рідного села Заньки Чернігівської губернії - Заньковецька.

М.Заньковецька виділялась не тільки блискучою акторською грою, а й пісенною майстерністю. Вона мала чудовий голос - драматичне сопрано, й незрівнянно виконувала у спектаклях українські народні пісні. Пісня допомагала актрисі розкрити глибину створеного нею образу, а слухачам - пізнати душу українського народу. Для неї спів був одним із найдійовіших засобів драматичного впливу на глядачів.

З тріумфом виступала М.Заньковецька на сценах театрів Петербурга і Москви, куди приїжджала на гастролі трупа українського професіонального театру на чолі з М.Кропивницьким. Захопленню московської публіки не було меж. Актриса страждала на сцені, а люди плакали у залі. Вони навіть підходили до каси і питали: «Сегодня Заньковецкая будет плакать?» Якщо відповідали: «Будет», то квитки брали. її успіх у Росії відзначив і редактор монархічної газети «Новое время» О.Суворін. Він був у захопленні: «Ось де справжній талант, ось де справжнє акторське мистецтво! Я одверто кажу: «Іншої такої артистки я не бачив». Але закликав покинути «вузькі національні береги» й перейти на сцену столичного театру. Востаннє велика актриса виступила на сцені 15 грудня 1922 р. Вона стала першою народною артисткою Республіки.

Оцінюючи творчість видатних корифеїв української сцени, один із засновників Московського Художнього академічного театру -КС.Станіславський - писав: «Такі українські актори, як Кропивниць-кий, Заньковецька, Саксаганський, Садовський - блискуча плеяда майстрів української сцени, ввійшли золотими літерами на скрижалі світового мистецтва й нічим не поступаються перед знаменитими - Щепкіним, Мочаловим, Соловцовим, Недєліним. Той, хто бачив гру українських акторів, зберіг світлу пам'ять про них на все життя». У 1858 р. відбулось відкриття міського театру в Житомирі. На той час це було одне з найкращих театральних приміщень в Україні. Нині там знаходиться обласна філармонія. В Житомирському театрі виступали М.Кропивницький, М.Садовський, П.Саксаганський, М.Заньковецька, композитор А. Рубінштейн, співаки Л.В.Собінов та Ф.Шаляпін. В 1901-1902 pp. у Києві на кошти громадськості було збудовано Троїцький народний дім для підтримки Київського товариства освіти і грамотності. На той час то був єдиний у Києві вогник українського мистецтва. В 1907 р. М.Садовський заснував тут перший український професійний стаціонарний театр. У складі трупи були такі актори, як М.Заньковецька, Любов Ліницька (1865-1924), П.Саксаганський, М.Кропивницький, Іван Мар'яненко (1878— 1962), Лесь Курбас (1887-1937). На сцені звучали голоси видатних співаків: Олени Петляш (1890-1971), Марії Литвиненко-Вольгемут (1892-1966), Трохима Івлєва, Михайла Микиті (1885-1971). У травні 1916 р. Л.Курбас заснував у Києві «Молодий театр».

http://svitppt.com.ua/images/27/26238/960/img9.jpg

Перший професійний український театр-театр Корифеїв(1882р.). відкрито також у Єлисаветграді. Засновником театру був Марко Лукич Кропивницький, що володів усіма театральними професіями. Після нього найдіяльнішим був Микола Карпович Садовський, що боровся за українське слово та український театр за часів їх заборони.

http://yandex.ua/video/search?filmId=coDy_iVSUXI&text=%D0%A2%D0%B5%D0%B0%D1%82%D1%80%20%D1%83%2019%20%D1%81%D1%82

В Галичині перший український професійний театр було відкрито при культурно-просвітницькому товаристві «Руська бесіда» 29 березня 1864 р. Організував його український культурний діяч Ю.Г.Лавровський. Тоді ж у Львові вперше здійснена театральна постановка українською мовою - вистава «Маруся» Г.Квітки-Основ'яненка.

В 1905-1906 pp. театр «Руської бесіди» на чолі з його новим керівником Миколою Садовським та актрисою Марією Заньковецькою здійснив постановку кращих творів української драматургії (п'єс М.Старицького, І.Карпенка-Карого). Театр цей проіснував до 1929 р. Загальне визнання здобули заснований відомим українським письменником Гнатом Хоткевичем Гуцульський театр (1910-1912) та Буковинський народний театр (1904-1910).

# data[].attributes.headline
Зирянова Катерина / Спорт  

# data[].attributes.subject
Зирянова Катерина / Спорт  

# data[].attributes.body
Спорт у 20 столітті: професійний і любительський.
Індустріальна революція, яка досягла свого піку на початку 20 століття, стала причиною того, що у багатьох людей з’явилося більше вільного часу. Саме з цього періоду спорт набув масового характеру. Одні люди почали займатися спортом самостійно, інші – присвячували своє дозвілля спостереження за спортивними змаганнями. Вже до 30-років 20 століття спорт був розділений на дві категорії: аматорський і професійний. Аматорський спорт являє собою заняття спортом, що не націлені на отримання матеріальної вигоди. Основною метою аматорського спорту є зміцнення свого фізичного здоров’я, отримання задоволення від процесу заняття спортом, підвищення рівня інтелекту, а також розширення кругозору. Професійний спорт являє собою комерційну діяльність, головною метою якої є отримання матеріального доходу від спортивних змагань.
У 20 столітті першим професійним видом спорту став бокс. Професійний спорт орієнтований в першу чергу на високу видовищність, яка приносить великі доходи. Молодь і спорт Спорт – це ефективний метод духовного і фізичного розвитку кожної людини. Саме тому спорт повинен бути невід’ємною складовою життя молоді. На сьогоднішній день можливість займатися спортом є у кожної людини. Завдяки соціальній політиці багатьох держав, у тому числі і політиці розвитку спорту в Українській державі, спорт активно культивується не тільки у великих містах, але і в маленьких селах. На території нашої держави функціонує безліч спортивних клубів та секцій, де досвідчені тренери допомагають молодим людям підкорити спортивні вершини. Залучаючи молодь у спорт, можна не тільки домогтися активного соціального прогресу, а й значно зменшити рівень злочинності, адже, як правило, молоді люди, які займаються спортом, ніколи не переступають закон. Спорт робить молодих людей цілеспрямованими, допомагає їм знайти віру в себе і власні сили. Завдяки спорту, юнаки та дівчата зміцнюють своє фізичне і психологічне здоров’я.

# data[].attributes.headline
Зирянова Наталія/Архітектура ХХ століття

# data[].attributes.subject
Зирянова Наталія/Архітектура ХХ століття

# data[].attributes.body
Українська архітектура ХХ ст. вагомим внеском лягла в скарбницю української та світової культури. У зодчестві того часу панівним стилем в архітектурі і мистецтві був модерн. Його принципи руйнували канони інших стильових напрямів, зокрема класицистичного, відкривались можливості для творчого розвитку на основі національних традицій. Митці часто ставали на позиції розуміння прекрасного в раціональному. Для споруд раціоналістичної спрямованості характерні витонченість, тендітність, графічність ліній, площинність фасадів. Митці ототожнюють прекрасне з легкістю, прозорістю, простором.
Раціоналістичний модерн спрощував і виявляв функції об’єкта в декорі споруди. Раціоналістичний модерн перетворював корисне у витончене. Яскравою спорудою раціоналістичного модерну є критий Бессарабський ринок у Києві (1909—1912) — проект архітектора Г. Ю. Гая за участю П. Н. Бобрусова. Площа споруди 3000 м2, висота 30,6 м, вражає оголеністю конструкцій та інтер’єром, який майже не декорувався. Фасад будинку від Хрещатика оформлено декором з елементами народної творчості, надвіконня другого поверху прикрашає геометричний орнамент. Горельєфи «Селянин» та «Молочниця», які виконав скульптор Т. В. Руденко, органічно вписуються у фасад. Визначальними особливостями споруди є конструктивна виразність та природність матеріалів. Зразком неокласицизму є будинок філії № 1 Національної бібліотеки України ім. В. І. Вернадського та корпус бібліотеки університету ім. Т. Г. Шевченка. Основними течіями модернізму в мистецтві були символізм, авангардистські течії, футуризм, акмеїзм, експресіонізм, імпресіонізм, абстракціонізм, імажизм, дадаїзм.В основі мистецтва символістівлежав символ — засіб уникнення буденності, прагнення досягти ідеальної суті світу — краси.

1899 р. в Києві відкрито Міський музей пам’яток давнини і мистецтв (тепер Національний художній музей). Про українське мистецтво тоді і мови не могло бути, однак мистецтвознавці директор Н. Біляшівський, Д. Щербаківський, Ф. Ернст зібрали чудову колекцію творів української школи живопису. Були представлені твори Т. Шевченка, І. Рєпіна, В. Боровиковського, В. Тропініна, М. Врубеля, М. Ге, Г. Нарбута, М. Мурашка.

1929 р. в музеї було вже 110 тис. експонатів і бібліотека в 40 тис. томів. У наш час у музеї зберігається 20,5 тис. експонатів.

Серед українських архітекторів слід виділити Д. Дяченка, К. Жукова, С. Тимошенка, А. Добровольського, Л. Катка, Я. Красного, О. Власова, О. Заварова.Кожен з напрямів мистецтва, архітектури має свої особливості. Для імпресіонізму, наприклад, це передання суб’єктивного враження художніми засобами, асоціативність, гра кольору і звуку, складна метафоричність.

Для експресіонізму — це нервова емоційність, символіка, ірраціональність, гіперболічність, відсутність барв або контрастів.

Для сюрреалізму характерне спирання на підсвідомість людини, синергетичність, запис першого, що прийшло в голову, і викликаних цим асоціацій, це психічний автоматизм, який має за мету реально відобразити функціонування думки (Андре Бретон).

# data[].attributes.headline
Асафатова Анастасія/Розвиток літератури в повоєнні роки

# data[].attributes.subject
Асафатова Анастасія/Розвиток літератури в повоєнні роки

# data[].attributes.body
На розвиток повоєнної літератури великий вплив справили війна з її трагічними наслідками для людської цивілізації, розгром нацизму, розкол світу на демократичну й тоталітарну системи, ядерна небезпека, глобальні проблеми, що постали перед людством, і насамперед – проблема місця й ролі людини в новому постіндустріальному суспільстві.

Основними течіями в літературі другої половини XX ст. були реалізм і модернізм. Суспільно-політичне піднесення перших повоєнних років привело до посилення реалістичних традицій у літературі. Реалістична література, позначена психологізмом, морально-етичного проблематикою, усвідомленням антагонізмів сучасної цивілізації, посіла пріоритетне місце після війни.

До реалістичного зображення життя тяжіло багато видатних письменників Франції: М. Дрюон, Е. Базен, Ф. Ерріа. Значне місце в післявоєнній літературі Франції посідає творчий доробок Луї Арагона. У поетичній збірці «Знову ніж у серце» він засудив мілітаризм. У 50-х рр. створив дві прекрасні поеми «Очі і пам’ять» і «Незакінчений роман» – про любов, війну і мир, про себе та свої шляхи в мистецтві, про долю свого часу.

Дуже популярним письменником Великої Британії в післявоєнні роки був Джон Бойтон Прістлі. В його романі «Ця стара країна» зображено звичаї й побут сучасної Англії.

Розвиваючись, реалізм збагачувався новими відтінками і нюансами. Так, особливим явищем в літературі став «міфологічний реалізм», представником якого є латиноамериканський письменник Габріель Гарсіа Маркес. Він міфологізовано зображує у своїх творах реальні диктаторські режими останніх десятиріч у країнах Латинської Америки. У романах «Сто років самотності», «Осінь патріарха» письменник сатирично зобразив три різні іпостасі диктатора і його влади.

Особливим напрямом у реалізмі вважається «соціалістичний реалізм», притаманний літературі Радянського Союзу та країн соціалістичної співдружності. В умовах існування тоталітарного режиму виникла слухняна щодо влади література. Літературний процес утратив багатобарвність. Теоретики «соціалістичного реалізму» вимагали від письменників прикрашати історію, штовхали їх на «лакування» дійсності. Прикладами такої напівправди були твори відомих письменників «Піднята цілина» М. Шолохова, «Хліб» О. Толстого, другий варіант «Молодої гвардії» О. Фадєєва та ін.

Поряд із слухняною літературою в Радянському Союзі, існували автори, які викривали вади тоталітаризму і знаходили свої літературні й художні засоби боротьби проти нього. Найвідомішим борцем із цього гурту є О. Солженіцин, який у своїх творах «Один день Івана Денисовича», «Архіпелаг ГУЛАГ», «Раковий корпус» розкрив світові страшну правду про сталінські репресії.
Забороненими в Радянському Союзі були роман Б. Пастернака «Доктор Живаго», удостоєний Нобелівської премії, твори А. Платонова, Й. Бродського, В. Войновича та інших письменників, які мусили покинути батьківщину і переселитися на Захід.

Проте були в Радянському Союзі письменники, які не переслідувались владою, але в рамках дозволеного писали твори (особливо в роки «відлиги» та «перебудови»), що підносили справжні проблеми добра і зла, сенсу життя, людських стосунків і найсвітлішого почуття — кохання, які ставали близькими і зрозумілими людям усього світу.
До таких письменників належать В. Астаф’єв, Ч. Айтматов, В. Биков, Г. Бакланов, поети Євтушенко, Р. Рождественський та деякі інші.

У руслі «соціалістичного реалізму» вирізнялися, «селянські» письменники (С. Залигін, В. Шукшин), що розглядали проблеми життя людей у російській глибинці, «екологічна» проза (В. Распутін «Прощання з Матьорою»; Б. Васильєв «Не стріляйте в білих лебедів»), яка торкалася проблем збереження довкілля в умовах наступу НТР та збереження культурної спадщини (В. Солоухін «Чорні дошки»).

Надзвичайна популярність екзистенціалізму пояснюється тим, що він вихопився за межі суворої реальності і став світовідчуттям, нерідко надзвичайно життєвим, емоційним. Екзистенціалізм захоплює якраз тим, що дозволяє обходитися ілюзіями, утверджуючи свободу особи серед безмежного моря буття.Найяскравіші представники: Жан-Поль Сартр, Альбер Камю, Сімона де Бовуар (Франція); Айріс Мердок і К. Вілсон (Англія); Н. Мейлер (США).

# data[].attributes.headline
Проскурняк Олександра/Музика

# data[].attributes.subject
Проскурняк Олександра/Музика

# data[].attributes.body
Для музики більшою мірою, ніж для інших видів мистецтва, характерний поділ на «елітарну» й «масову». Головною відмінною рисою «масової культури» порівняно з «елітарною» (що орієнтується на смаки обраної публіки), є свідома ставка на середнього масового споживача.

Основними напрямами «масової» музики стали рок-музика і джаз. У 1954 р. уперше пролунала пісенька Білла Хейлі «Rock Around The Clock», яка дала назву новому музичному стилю рок-н-рол. https://www.youtube.com/watch?v=ZgdufzXvjqw
Того ж року вийшла перша платівка майбутнього короля рок-н-ролу Елвіса Преслі. Новий стиль одразу ж привернув увагу глядачів, особливо молоді. Для творчості Е. Преслі були характерними прості, позбавлені змісту солодкі мелодії, інтимний характер виконання https://www.youtube.com/watch?v=tQe8PWGd5wc.

У 60-ті рр. з’явилися легендарні групи «Бітлз» (https://uk.wikipedia.org/wiki/The_Beatles , http://www.softmixer.com/2011/02/beatles.html) і «Ролінг Стоунз» (https://www.youtube.com/watch?v=yHjjj9zPH9o). «Бітлз» оспівували любов, протестували проти війни у В’єтнамі, вимагали повернення Ірландії ірландцям, збирали гроші для жителів Бангладеш. Прикладами політизованого року були їхні пісні «Дамо світу шанс» https://www.youtube.com/watch?v=RkZC7sqImaM, «Не хочу бути солдатом» https://www.youtube.com/watch?v=mf44CHE31Gc , «Скажи мені хоч трохи правди» https://www.youtube.com/watch?v=oQBa2pTr9GU та ін. Різко аполітичний, бунтарський, «непристойний» напрямок символізувала група «Ролінг Стоунз», що, на їхню думку, було протестом проти обивательської буржуазної культури.

Найвідомішими естрадними співаками в 70-80-х рр. були Мірей Матье, Шарль Азнавур, Патрісія Каас, ансамбль «Абба», в Радянському Союзі – Алла Пугачова, Софія Ротару, Йосип Кобзон. https://www.youtube.com/watch?v=bKAdlyDcas4

В останнє десятиріччя суперзірками естради стали Майкл Джексон(https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9C%D0%B0%D0%B9%D0%BA%D0%BB_%D0%94%D0%B6%D0%B5%D0%BA%D1%81%D0%BE%D0%BD, https://www.youtube.com/watch?v=4Aa9GwWaRv0),Мадонна(https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9C%D0%B0%D0%B4%D0%BE%D0%BD%D0%BD%D0%B0_(%D1%81%D0%BF%D1%96%D0%B2%D0%B0%D1%87%D0%BA%D0%B0)),Прінс(https://uk.wikipedia.org/wiki/Prince),Стінг(https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A1%D1%82%D1%96%D0%BD%D0%B3), ансамбль «Спайс Гьорлз» (https://uk.wikipedia.org/wiki/Spice_Girls) та деякі інші.

Джаз став фаховим мистецтвом; радянські оркестри О. Лундстрема, К. Орбеляна набули всесвітньої популярності. До кращих зразків мюзиклу 1950-х рр. належать надзвичайно популярні твори «Звуки музики» Роджерса  https://www.youtube.com/watch?v=w0xThWa0KAI , «Моя чарівна леді» Ф. Лоу  https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9C%D0%BE%D1%8F_%D1%87%D0%B0%D1%80%D1%96%D0%B2%D0%BD%D0%B0_%D0%BB%D0%B5%D0%B4%D1%96_(%D1%84%D1%96%D0%BB%D1%8C%D0%BC,_1964) , «Вестсайдська Історія» Л. Бернстайна http://life-schools.com/uk/pages/257761.

Всесвітню славу мали й оперні співаки: Лучано Паваротті, Пласідо Домінго, Монсерат Кабальє, Хосе Каррерас, Галина Вишневська, Іван Козловський, Анатолій Солов’яненкота деякі інші. http://faqukr.ru/mistectvo-ta-rozvagi/100311-najvidomishi-operni-spivaki-svitu.html

# data[].attributes.headline
Саркісян Діана/Образотворче мистецтво

# data[].attributes.subject
Саркісян Діана/Образотворче мистецтво

# data[].attributes.body
Після війни образотворче мистецтво розвивалось двома напрямками.

Прихильники реалізму продовжували вважати, що завдання мистецтва полягає у створенні таких образів, які б легко впізнавалися людиною, були їй доступними і зрозумілими. Вони почали шукати нових засобів впливу на внутрішній світ людини.

В той же час спалахнув загальний інтерес до напрямку, який здобув назву абстракціонізму. Якщо в реалізмі в центрі твору є людина, предмети, що її оточують, природа, то в абстракціонізмі митець прагне висловити свої почуття, думки, поривання через образи, що їх неможливо зустріти в реальному світі. Тобто митці абстрагувались (відчужувались, відходили) від світу речей і жили в своєму окремому світі. Це міг бути світ кольорових плям, геометричних фігур, переплетених ліній.

Датою появи абстракціонізму можна вважати 1910 рік, саме тоді його основоположник Ст.Ст. Кандинський презентував у Мюнхені перше абстрактне твір в історії мистецтва і написав трактат «Про духовне в мистецтві», де він обґрунтував власну творчу методику науковими відкриттями.
http://tsikave.ostriv.in.ua/publication/code-280D75371141C

http://www.yourdreams.ru/gallery/pages/wassily-kandinsky-several-circles.php

Після I Світової війни 1914-1918 рр. тенденції абстракціонізму були представлені окремими роботами від представників дадаїзму та сюрреалізму, що прагнуть знайти застосування необразотворчих форм в архітектурі, дизайні та декоративному мистецтві.
У 60-ті роки з’являється ще один напрямок абстрактного мистецтва – оп-арт (оптичне мистецтво), що застосовує усякого роду оптичні ілюзії, засновані на особливостях сприйняття плоских і просторових фігур.

Таким чином, в кінці 40-их — початку 60-их рр. абстракціонізм був найбільш популярним напрямком у мистецтві.
http://poradu.pp.ua/nauka/21362-stil-op-art-optichne-mistectvo.html

Поділ мистецтва на реалізм і абстракціонізм є умовним. Насправді існує безліч різних напрямків, жанрів, в яких застосовуються різноманітні прийоми зображення.

http://svitppt.com.ua/obrazotvorche-mistecstvo/obrazotvorche-mistectvo-i-stolittya.html

Піднесення після війни демократичного руху сприяло виникненню різновиду критичного реалізму – неореалізму. Його засновниками були італійські кінорежисери Р.Росселіні, Д.де Сантіс, Л.Вісконті, М.Антоніоні. Неореалізм поставив за мету показати "розгримоване життя", розгорнувши перед глядачами панораму життя нетрів, озлоблених злиднями людей, боротьбу за соціальну справедливість. Митці не приховували прихильного ставлення до героїв, стверджували ідеали доброти та людяності. Особливістю їхнього методу була точна передача деталей, залучення непрофесійних акторів, використання народної мови і місцевих діалектів. Це зближувало художнє кіно з документальним.

Принципи неореалізму мали значний вплив на світовий кінематограф, який творчо був використаний у кінострічках Стенлі Крамера (США), Акіри Куросави (Японія), Анджея Вайди (Польща), Олексія Германа (СРСР).

Неореалізм проник в образотворче мистецтво (Р.Гуттузо, А.Фужерон, Е.Уайет) і в літературу (Е. де Філіппо, М.Міллер, Д.Олдрідж).

Та мені дуже сподобався  український художник-графік Хасевич. В нього дуже цікавий творчий шлях та історія життя.
https://www.youtube.com/watch?v=fUIhNIBrsyQ

# data[].attributes.headline
Іванна Косюк/Музика ХІХ століття:

# data[].attributes.subject
Іванна Косюк/Музика ХІХ століття:

# data[].attributes.body
Протягом XIX століття в розвитку української музичної культури відбулися значні зрушення. Народна творчість збагачується нової тематикою. У бурлацьких, рекрутських і чумацьких піснях у зв'язку із зростанням селянського революційного руху поглиблюються антикріпосницькі настрої, посилюється тема соціального протесту. З'являються нові види міської пісенної лірики. В області професійної музики йде процес накопичення сил, який призводить до створення в другій половині століття національної композиторської музичної школи.
Професійні музиканти XIX століття почали звертатися до народної тематики, обробляти народні пісні, які виконувалися талановитими любителями-дилетантами у супроводі народних інструментів - кобзи, бандури, цимбал, скрипки, ліри та ін. На початку XIX століття в українській музиці з'явилися перші симфонічні і камерно-інструментальні твори, серед авторів яких -
І. М. Вітковський,
А. І. Галенковскій,
Ілля та Олександр Лизогуб. Галенковскій Андрей Йосипович

Діяльність аматорських і відкриття перших професійних театрів (1803 році в Києві, а в 1810 - в Одесі), в яких ставилися музично-сценічні твори на національні сюжети, зіграли важливу роль у становленні української опери. Першої української оперою вважається «Запорожець за Дунаєм» Гулака-Артемівського (1863) Перший театр Гулак-Артемовський Дует Одарки і карася,запорожці за Дунаєм
https://www.youtube.com/watch?v=PPnPgTt4QzM

У Західній Україні в різних жанрах хорової та інструментальної (у тому числі симфонічної) музики працювали композитори М. М. Вербицький, І. І. Воробкевич, В. Р. Матюк. Гімн України,ще не ставши гімном,був написаний та покладений на музику приблизно у 1862–1863 рр.,а отже є музикою ХІХ ст. У Західній Україні в різних жанрах хорової та інструментальної (у тому числі симфонічної) музики працювали композитори М. М. Вербицький, І. І. Воробкевич, В. Р. Матюк. Гімн України,ще не ставши гімном,був написаний та покладений на музику приблизно у 1862–1863 рр.,а отже є музикою ХІХ ст. Михайло Вербицький Гімн України
https://www.youtube.com/watch?v=bjmB-ryKPjc

Основоположною для розвитку національної професійної музики стала діяльність Миколи Лисенка, який створив класичні зразки творів різних жанрів: 9 опер, фортепіанні та інструментальні, хорові та вокальні твори, твори на слова українських поетів,. Він же став організатором музичної школи в Києві Микола Лисенко.
Микола Лисенко - Увертюра до опери Тарас Бульба: https://www.youtube.com/watch?v=gpzCVxQqijs
Опера"НаталкаПолтавка" :https://www.youtube.com/watch?v=754Vs5lZMaU            https://www.youtube.com/watch?v=754Vs5lZMaU
арія Петра Сонце низенько" Микола Лисенко - Елегія: https://www.youtube.com/watch?v=n227J57RBW4

У другій половині XIX століття широке поширення набуло хорове рух, виникли хорові товариства «Торбан» (1870) і «Боян» (1891). Відкрилися вищі оперні театри Києві (1867) та Львові (1900), Вищий музичний інститут у Львові, музичні школи при Російському музичному суспільстві в Києві (1868), Харкові (1883), Одесі (1897) і в інших містах.

На початку XX століття всесвітню популярність здобула плеяда українських виконавців. Серед них співачки Соломія Крушельницька, О. Петрусенко, З. Гайдай, М. Литвиненко-Вольгемут, співаки М. Е. Менцинський, А. Ф. Мишуга, І. Паторжинський, Б. Гмиря піаніст Володимир Горовиць, хоровий диригент А. А. Кошиць. За межами України стали відомі хорові обробки Н. Д. Леонтовича.
Соломія Крушельницька - ОЙ, летіли білі гуси :  https://www.youtube.com/watch?v=JD7LZznBV_A
Оксана Петрусенко - Думка (позія Т.Г.Шевченка)  :  https://www.youtube.com/watch?v=-ZCn_652HVs
Марiя Литвиненко-Вольгемут - Ой, сусiдко, сусiдко :https://www.youtube.com/watch?v=F8JE_OH1ZU4
Микола Леонтович - Діду мій,дударик: https://www.youtube.com/watch?v=-bSotAH4vSM

# data[].attributes.headline
Мельник Анастасія/Умови розвитку культури

# data[].attributes.subject
Мельник Анастасія/Умови розвитку культури

# data[].attributes.body
У роки Другої світової війни значна кількість діячів культури – Е.Хемінгуей, А.де Сент-Екзюпері, Л.Арагон та інші воювали проти фашистів. Твори в галузі літератури, музики, мистецтва, кіно відігравали важливу роль в загартуванні морального духу народів, наближаючи перемогу над фашизмом. Осмислення причин і наслідків війни, її жорстокості, поведінки людей в екстремальних умовах стало важливою темою світового мистецтва.

Розпад колоніальної системи сприяв підвищенню ролі країн, що розвиваються, у світовій культурі.

Одним із наслідків науково-технічної революції (НТР) став прискорений розвиток засобів масової комунікації, що створило матеріальну основу для небувалого розквіту масової культури і появи рок-музики.