# data[].attributes.headline
А.Костецький. Веселі віршики. (Тетяна Ружанська)

# data[].attributes.subject
А.Костецький. Веселі віршики. (Тетяна Ружанська)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Ружанська

# data[].attributes.attachment_link.title
Веселі віршики Анатолія Костецького

# data[].attributes.attachment_link.description
Publishing platform for digital magazines, interactive publications and online catalogs. Convert documents to beautiful publications and share them worldwide. Title: Веселі віршики Анатолія Костецького, Author: Тетяна Ружанська, Length: 12 pages, Published: 2023-04-19

# data[].attributes.headline
Антоніна корінь. Біографія

# data[].attributes.subject
Антоніна корінь. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
бібліотека для дітей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
обласна бібліотека

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
бібліотека гайдара

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
кіровоградські бібліотеки

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
бібліотеки кіровограда

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
обласна дитяча бібліотека для дітей ім. а. п.гайдара

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
кіровоградська обласна дитяча бібліотека для дітей ім. а. п.гайдара

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
гайдар а. п.

# data[].attributes.attachment_link.title
Корінь Антоніна Михайлівна

# data[].attributes.attachment_link.description
Корінь Антоніна Михайлівна, народилась 6 серпня 1948 р. в с. Софіївці Щорського району Чернігівської області. Її покоління пізніше назвуть дітьми війни.

# data[].attributes.headline
Кращі книги Сергія Плачинди. Огляд

# data[].attributes.subject
Кращі книги Сергія Плачинди. Огляд

# data[].attributes.attachment_link.title
Сергій Плачинда

# data[].attributes.attachment_link.description
Сергій Плачинда - ⏩предлагаем вашему вниманию подборку ✍️️лучших и самых известных книг писателя - ☝Книжный сервис Livelib.

# data[].attributes.headline
Сергій Плачинда "Роксолана". Оповідання. Читати

# data[].attributes.subject
Сергій Плачинда "Роксолана". Оповідання. Читати

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Мала Сторінка

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У саду кувала зозуля. Віщувала комусь довгі літа.
Пахло м'ятою, любистком.
Цвіли ружі. Гули бджоли.
Із-за хати, з-за гострої стріхи виблискували золоті хрести церкви.
У глибині обійстя, на клуні, поважно куняв, стоячи на одній нозі, чорногуз.
Буяло зелене свято - Тройця.
Настуся помітила, що на неї всі дивляться, розгублено зупинилася, зашарілась і ще погарнішала.
А вони - батьки та гості - не зводили з неї очей.
Батько дивився зачудовано, немов бачив свою доньку вперше. Та воно, по правді, так і було, бо він - рогатинський священик Іван Лісовський - лише нещодавно, по Великодню, повернувся з далеких довгих походів проти татарів і турків, де він благословляв козаків на бій з бусурменами, ретельно служив панахиди по загиблих і частенько сам брався за шаблю. Тож незчувся Іван, як виросла донька.
Із сумним усміхом поглядав на сестричку Трохим - старший брат, чорнобривий ставний парубок. Він згадав сеї миті, що скоро розлучатиметься з Настусею, з матір'ю, з рідною хатою, бо після жнив дядько Максим забере його, Трохима, на Січ. Хтозна-коли повернеться звідти і чи повернеться взагалі.
Мати дивилася на доньку закохано й замріяно, думала щось світле і водночас бентежне, бо зволожились очі в матушки й на засмаглі руки впала щаслива сльоза.
Лагідно позирали на дівчину хрещений батько Тарас Гузь і хрещена мати - вони прийшли прямо з церкви сюди в гостину.
А батьків побратим, наче з кореневища дуба витесаний дебелий козак з Канева, дядько Максим, докинув до своїх попередніх слів:
- Може, панотче, ще й посватаємось. У мене ж двійко синів. Один на Січі, другий - зброярем у Києві, на Подолі...
- А чого ж! - вигукнув батько і підморгнув у бік ще одного гостя...
А Настя справді намальована. Великі карі очі, а над ними, мов чорні блискавки, - тонкі брови "Одна брова варта вола", - ввернув дядько Максим. Ніжний рум'янець, біле личко, важка руса коса через плече. А ще - вишита сорочка, добре намисто, барвиста плахта і чисті білі босі ноги.
- Неси, доню, - лагідно наказала мати.
Настя ступила крок і завмерла: десь з кінця вулиці почувся відчайдушний крик, несподіваний і тривожний у свято.
За столом занепокоєно переглянулися...

А з вулиці долинало кінське тупотіння, і вже близько, прямо за тином, озвався наляканий голос: Татари!Татари!
-

Вулицею на коні, мов навіжений, промчав хлопчина-пастушок, він і викрикував ці страшні слова. За ним, наче вихор, летів табун, який хлопці водили на ніч. Настрахані, враз здичавілі коні нагадували про лихо більше, ніж крик хлопчини.
Настя закам'яніла з мискою яблук у руках.
- Мати Божа І - вигукнула котрась із жінок.
А батько, попри важку статуру, вже був біля хати і за мить вискочив з шаблею та мушкетом, якого відразу ж перехопив собі гість із Канева.
- Панотче... - зупинив змиленого коня сусідський хлопець Іванко, що пас коней. - Орда суне... З Веселого Гаю...
Череду зайняли, а ми кіньми втекли...
У двір забігали коні. їх переймали Трохим, батько.
На церкві вдарив дзвін - тривожно, гучно, часто.
- Трохиме, сідлай!
Заголосили жінки. Валували собаки. Іржали коні.
Побляк святковий день.
Дядько з Канева вже на коні, на вулиці.
Біжать люди. Матері з дітьми. Забігають у двір до священика, благально дивляться на свого духовного отця.
- До храму, старі! - владно мовить отець Іван. - Дівчата і хлопці - в байрак! Нишком там сидіть! З дітьми - до храму... Жінко, Насте, - в байрак... Чоловіки - до зброї... За мною...
В руці Лісовського - шаблюка. Він уже на коні. Гарцює по обійстю. Очі його палають звитягою.
- Хутко, люди! Та не тягніть своїх ряден... душі рятуйте! Швидше, дівчата! Затримаємо, доки сховаєтеся... Старі, не біжіть за молодими, бо відставатимете і приведете за собою татар у байрак!... Дітей не беріть туди: плакатимуть - бусурмени почують!... Насте!
А вона і досі стояла мов закам'яніла. Мати схопила її за руку, миска полетіла в траву, великі мочені яблука розсипалися на споришу.
- Біжи до лісу, доню!
- А ви. мамо?
- А я... не вбіжу... Буду в храмі.
- І я з вами... Ні, тільки з вами!
Вулицею протупотів кінь: шляхтич Єрнст Тинський хутко помчав на захід.
Утік, трясогузі - люто блимнув очима Лісовський. - А я хотів ним передати... Трохиме! - гукнув сина. - Хутко городами до дядька Свирида. І - в Теребовлю з ним. Там козацька залога. Та хай вони на підмогу запросять польський загін з Тернополя. Зрозумів? Лети, сину, хай тобі щастить, і... прощай...
Люди збігалися до церкви. Перед входом стояв у чорній рясі дяк з іконою в руках - стояв непорушно, немов чекав кінця світу.
Титар на дзвіниці щосили калатав у дзвони.
- Бережи, отче Феодосію, храм іконою, а ми шаблею, - гукнув Лісовський дякові й повів нечисленний загін озброєних рогатинців туди, де вже здіймався до неба чорний стовп диму.
- Тату! - скрикнула Настя, але натовп заштовхав її усередину церкви, де палали свічки і з темних стін заспокійливо споглядали на людей святі угодники.
Настя дивилася на все невидющими очима; вона, приголомшена й вражена, ще не отямилася.
Мати, вся в сльозах, потягнула дочку за руку:
- Сюди. доню... Ой горе... Ставай на коліна... Помолимося Господові, Він захистить й одведе біду.
У кутках церкви жінки тулили до грудей немовлят, пристрасно молилися бабусі: церква аж гула від людського гомону. Так минула якась година. Відтак, - наче вітер прошумів церквою: прибігли хлопчики з чат.
- Горить церква отця Петра...
- Отець Петро не виходить з неї...
- Татари на сусідній вулиці...
- Наші їх косять, січуть, а ті лізуть...
Голосніше, розпачливіше вимовлялися слова молитов. І раптом - несамовитий крик молодиці біля входу.
Важкий тупіт ніг знадвору. Пах - стріла вп'ялася в темне-воскове чоло Миколи Угодника... Гортанні чужинські вигуки, наче собачий лемент...
- Татари!
- А-а-а!
Вони вдерлися в церкву, мов голодні вовки. Вдерлися хижі, люті. З кривими шаблюками, закривавленими ножами. Брудні, запилюжені обличчя. Заяложені кудлаті гостроверхі шапки. Дикі погляди налитих кров'ю очиць. Людолови.
Сунуть. Схопили одну жінку, другу... Швиргонули немовля об кам'яний стовп... і всіх сколихнув божевільний крик матері. Полилася кров холодною підлогою, бризнула на стіни, ікони.
Церква перетворилася на пекло. Здається, навіть святі угодники плакали, споглядаючи дику різанину.

- Мамо! Матусю!
Лежить мати, підпливає кров'ю. Щось шепоче. Чує Настя:
- Доню... хоч руками задуши...бусурмена...
А Настю несуть.
Через кров... по дитячих тільцях...
Повітря тремтить од несамовитого, божевільного крику матерів.
Надворі, перед входом до церкви, Настя уздріла дяка... Лежить з притиснутою до грудей іконою - лежить без голови.
Настю кидають на траву. І тієї ж миті лунає чийсь владний окрик. Дівчину відпускають. Перед нею, на білому коні, якийсь татарин у чистій жовтій одежині, білій кудлатій шапці. Клинцювата руда борідка, широкі вилиці. Прицмокнув язиком. І махнув рукою. Насті скрутили руки, кинули на підводу. На якісь клунки, награбовані українські килими. Повезли...
- Тату! - запручалась у вірьовках Настя. - Ріднесенький мій... Встаньте, подивіться... на кого ж покинули мене... Добрий мій татуню...
Мовчить отець Іван. Лежить, порубаний, посічений. Приклав вухо до землі. Наче прислухається до стогону землі.
Степи. Безмежні, зелені, духмяні від трав і квітів. Орли в чистому блакитному небі. Свист ховраків.
Та не радує степова краса Настю Лісовську, її односельців. їх женуть у величезному гурті, женуть разом з худобиною.
- Оце так погостював! - лютує дядько Максим. - Оце висватав мавочку для своїх синів.
- Що з нами буде? - шепоче Настя. - Куди нас ведуть?
- У Крим, дочко. Продаватимуть нас, мов бидло. А потім прикують ланцюгами біля весел на галерах. Станемо рабами довіку. А тебе, доню, купить у жони якийсь старий хан...
- Ой. ніколи! Я накладу на себе руки, але цього не буде!
- Не бери гріха на душу, Насте. Нічого не вдієш. Не вберегли ми околиці нашої. Так сталося. Головне: не забувай України. І коли станеш жоною, чи служницею, чи рабинею в хана або у ще якогось ірода, будь вони прокляті, не забувай, донько, хто ми і звідки. Пам'ятай, що в татарських темницях багато наших козаків гибіють, з ночі до ночі конають на важкій роботі. І якщо ти, ясочко, озвешся до них рідною мовою, то рабиня, чи жона, ключі викрадеш та випустиш козаків на волю, то вже тобі буде шана довіку. Та коли й задушиш власними руками якогось бусурмена, то й тоді тебе Бог не забуде. Тільки сама не побусурменься, донько. Осиротіла ти, та не зовсім: не забувай віри своєї, мови рідної: вдома її не помічаєш, тую мову, а на чужині вона мов батько, і мати, і вся Україна.
Бредуть люди. Вродливі дівчата - їх красу споганено. Матері несуть виснажених діток - з них потім виростуть яничари. Козаки - вони посивіють на галерах й одного дня щезнуть у морських хвилях... Бредуть і все озираються. Не видно? Не чути?
Ні, не видно. Не чути.
Якось надвечір бранці уздріли хвилі Дніпра, стіни невеликі фортеці на березі Й велетенський пором, на якому їх мали перевезти у кляту татарщину, наче на той світ. І тоді вже облишили всі надії. Падали на коліна, цілували рідну землю, рвали полин, засовували під сорочку на пам'ять, плакали, ридали:
- Прощай, мати-Україно!
- Прощай, мир хрещений!
- Прощай, білий світе!
А на світанні з'явилися козаки. Почали штурмувати фортецю, нищити татарську залогу, й тут, на стіні, у короткому лютому бою, загинув Трохим, так і не побачивши рідної сестри. До вечора палала бусурменська фортеця. Кожен закапелочок обдивились, але бранців ніде не було...

За матеріалами: Барна М. М., Волощенко О. В., Козак О. П. "Літературне читання. Українська мова". Підручник для 4 класу загальноосвітніх навчальних закладів. Видавництво "Астон", 2015 рік, стор. 177 - 185.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сергій плачинда

# data[].attributes.attachment_link.title
Сергій Плачинда, "Роксолана" (оповідання)

# data[].attributes.attachment_link.description
У саду кувала зозуля. Віщувала комусь довгі літа. Пахло м'ятою, любистком. Цвіли ружі. Гули бджоли. Із-за хати, з-за гострої стріхи виблискували золоті хрести церкви. У глибині обійстя, на клуні, поважно куняв, стоячи на одній нозі, чорногуз. Буяло зелене свято - Тройця. Настуся помітила, що на неї всі дивляться, розгублено зупинилася, зашарілась і ще погарнішала.

# data[].attributes.headline
Сергій Плачинда "Богатирська застава". Аудіокнига

# data[].attributes.subject
Сергій Плачинда "Богатирська застава". Аудіокнига

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учитель української

# data[].attributes.attachment_link.title
Сергій Плачинда Богатирська застава аудіокнига

# data[].attributes.headline
"Феномен України" - Сергій Плачинда

# data[].attributes.subject
"Феномен України" - Сергій Плачинда

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марія Чумарна

# data[].attributes.attachment_link.title
"Феномен України" - Сергій Плачинда

# data[].attributes.headline
Плачинда Сергій - повні тексти творів

# data[].attributes.subject
Плачинда Сергій - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Богатирська застава
(Історичне оповідання)
И горожане же рѣша, шедше к печенегам: "Почто губите себе? Коли можете престояти нас?
Имѣемь бо кормлю землѣ. Аще ли не вѣруете, да узрите своима очима".
Нестор
Він стояв коло бійниці * й замислено споглядав табір печенігів.
Із глибокої задуми його вивів близький лункий стукіт. Аж іскри сипонули у вічі. Відсахнувшись, розгледівся...
Читати повністю →
1. На ракетодромі
Ще тільки почало благословлятися на день - посвітліли обрії за придніпрянськими луками, прошуміла зграйка крижнів, - а вже голубий комфортабельний автобус "Львів" м'яко загальмував посеред саду біля двоповерхового пластмасового будинку.
- Ану, екскурсанти космосу, на профілактику! - весело скомандував аспірант Бекекечко й поспішив до дверей.
...Лоскітливий душ, тепла ванна з рожевою, напахченою травами й ліками водою...
Читати повністю →

# data[].attributes.attachment_link.title
Плачинда Сергій - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.description
Богатирська застава (Історичне оповідання) И горожане же рѣша, шедше к печенегам: "Почто губите себе? Коли можете престояти нас? Имѣемь бо кормлю землѣ. Аще ли не вѣруете, да узрите своима очима". Нестор Він стояв коло бійниці * й замислено споглядав табір печенігів. Із глибокої задуми його вивів близький лункий стукіт.

# data[].attributes.headline
Плачинда Сергій Петрович: Життєпис

# data[].attributes.subject
Плачинда Сергій Петрович: Життєпис

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
СЕРГІЙ ПЛАЧИНДА

Сергій Петрович Плачинда народився 18 червня 1928р. на Кіровоградщині (хутір Шевченко) в родині селянина.

Працював токарем у механічних майстернях радгоспу, пізніше - співробітником Кіровоградської районної газети, водночас учився в середній школі.

В 1953р. закінчив філологічний факультет Київського державного університету, а потім аспірантуру при Інституті літератури ім. Т. Г. Шевченка АН УРСР, де й надалі працював науковим співробітником.

З 1947р. співробітничав в республіканських газетах та журналах, друкуючи нариси й оповідання. В 1959 році вийшли в світ його книжка оповідань та на рисів "Кам'яна веселка" і повість "Таня Соломаха". Плачинді також належать літературно-критична праця "Композиція і характери в новелах Яновського" та книжка-нарис "Брати Місяця".

# data[].attributes.attachment_link.title
Плачинда Сергій Петрович: Життєпис на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
СЕРГІЙ ПЛАЧИНДА Сергій Петрович Плачинда народився 18 червня 1928р. на Кіровоградщині (хутір Шевченко) в родині селянина. Працював токарем у механічних майстернях радгоспу, пізніше - співробітником Кіровоградської районної газети, водночас учився в середній школі. В 1953р. закінчив філологічний факультет Київського державного університету, а потім аспірантуру при Інституті літератури ім. Т. Г.

# data[].attributes.headline
Василь Козаченко. Біографія

# data[].attributes.subject
Василь Козаченко. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.title
Василь Козаченко

# data[].attributes.attachment_link.description
«Кажуть, якщо людина не навчилась любити
своєї рідної матері, то вона навряд чи
зможе когось полюбити. Якщо ти не приріс серцем до своїх рідних місць, залишишся на
весь вік байдужим до всього на світі.»
І.Черкашенко

# data[].attributes.headline
Стус Василь Семенович: Біографія

# data[].attributes.subject
Стус Василь Семенович: Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ВАСИЛЬ СЕМЕНОВИЧ СТУС

6.1.1938 - 4.9.1985

Поетична спадщина видатного українського поета Василя Стуса закономірно увійшла в український літературний процес. Його поетичне слово "позначене своєрідним сплавом інтелектуалізму з ліризмом, медитативністю, оригінальним філософським осмисленням буття, нелегким для розуміння, тим паче, що поет часто відходить від усталених канонів образотворення, сміливо формує слова й поняття так, що звична логіка сприйняття художнього твору часом заважає осягнути складність його образів, здебільшого метафоричних" [1, с.32].

Минуле десятиріччя подарувало читачам і дослідникам найповніше видання творів В.Стуса у чотирьох томах, шести книгах. Літературознавство і методика літератури збагатилися розвідками про життєвий і творчий шлях письменника.

Вірші, що уведені до шкільного курсу літератури, не можуть, звичайно, всебічно представити художній світ В. Стуса, залишаючи цим самим можливості вчителям розширювати діапазон знайомства учнів з письменником різними засобами шкільної літературної освіти.

Для донеччан стає предметом особливої уваги донецький період життєвого шляху поета-земляка, мотиви, картини та образи рідного краю, що зустрічаються у віршах лірика. І це є закономірним, оскільки дитинство і юність майбутнього письменника прямо й опосередковано впливали на формування його світогляду, а тому і на його мистецькі уподобання. Крім того, образи і картини Донеччини у творах В.Стуса, такі ж близькі учнівській і студентській молоді, як і поету-земляку. Цей останній факт за відповідних навчальних умов може мати додатковий потужний вплив на пізнавальні рефлексії та бути доповнюючим стимулом в опануванні його ускладненого філософською напругою слова. Розглядаючи твори В.Стуса у цьому життєво близькому школярам аспекті, потрібно звернутись до паралелей між творами відомих українських поетів, які писали про Донеччину (М. Чернявський, С. Черкасенко, В. Сосюра та ін.), і віршами В.Стуса та з'ясувати з учнями відмінність його нетрадиційного слова, стиль його мислення.

Як відомо , Василь Стус народився на Різдво Христове 6.1.1938 р. в селі Рахнівка на Вінниччині, але невдовзі батьки переїздять з дітьми на Донбас, в Сталіно (тепер Донецьк). На шостому році життя Василя віддали до школи. Протягом 1954-1959 років навчався в Донецькому педагогічному інституті на філологічному факультеті, після закінчення якого, відпрацювавши два місяці вчителем на Кіровоградщині, служив в армії (1959-1961). Після служби спробував вчительського хліба в школах Горлівки (1961-1963), працював літредактором у газеті "Социалистический Донбасс".

В 1963-1965 роках навчався в аспірантурі Інституту літератури в Києві, але був увільнений за участь у несанкціонованих літературних вечорах та за виступи на захист заарештованих у 1965 році "шістдесятників", зокрема земляка Івана Світличного. Після звільнення доводилось Василю працювати не за фахом: кочегаром, на метробуді, навіть інженером.

Щодо початків літературної творчості, то слід пам'ятати: вперше твори В.Стуса було надруковано у грудні 1959 року в "Літературній Україні" з передмовою до них видатного українського поета Андрія Малишка.

Сьогодні вже накопичено значний історико-літературний матеріал про дитинство і юність поета-земляка у вигляді спогадів друзів та однокурсників, близьких до поета людей. Головне ж, звичайно, для дослідників його дитинства і юності -це твори письменника і листи до рідних і друзів та знайомих, вміщені у зібранні його творів у чотирьох томах, дев'яти книгах.

Важливими у накресленій справі дослідження життєвого шляху можуть стати спогади спогади товариша студентських років, поета Володимира Міщенка, про діалектологічну практику студентів педінституту, серед яких був і він і В.Стус. Практика відбувалася у селах біля славетної Савур-Могили, свідка подій давноминулих епох, оспіваної в українському народному епосі , натхненниці поетичних сюжетів не одного донецького письменника.

В.Міщенко згадував про те далеке студентське літо : "На початку липня 1957 р. ми вирушили в діалектологічну експедицію до Савур-Могили. Викладач діалектології Ф. І. Горчевич поставив перед нами завдання: записати легенди та перекази; скласти атлас говірок довколишніх сіл.

З Донецька виїхали автобусом. Настрій був піднесений, ми почувалися мандрівниками в незнані світи. Ще з шкільної лави кожен з нас пам'ятав "Думу про втечу трьох братів з Азова".

Звернувши з траси, попрямували до могили, що вивищувалась над степом. Подолали кілометрів зо два. Спека посилювалася. Пахло чебрецем і полином, довкола буяли трави, стояла глибока тиша, яку порушував лише віддалений шум автобусів та машин. Ми звернули увагу на те, що йдемо-йдемо, а могила не наближається-все бовваніє десь у степовому мареві...Тільки надвечір дісталися вершини. зупинилися, озираючись довкола,-перед нами лежали неозорі донецькі степи, а посеред них-оази дерев, села, хутори, далека курява польових доріг..." [2].

Чи не з цієї Василевої подорожі виростає у майбутніх його творах незабутній образ донецького степу, який у північній трагічній віддаленості поета стає образом-символом не тільки рідного краю, але й усієї України?!

Доповнять факти із життєвого шляху поета свідчення книжка спогадів, упорядкованої однокурсником поета по Донецькому педагогічному інституті, відомим поетом, - Олегом Орачем "Не відлюбив свою тривогу ранню. Василь Стус поет і людина. Спогади, статті, листи, поезії"(К., 1993). Донецький період життя В. Стуса тут представлено у спогадах сестри поета Марії Стус, однокурсників поета В. Захарченка, А. Лазоренка, Олега Орача, члена донецького обласного поетичного об'єднання 60-х років Й. Курлата та ін.

Цікаві роздуми про Донбас-як землю, що породила у минулому столітті незламних і всесвітньо відомих борців за права людини, за рідне слово-подаються у брошурі сина поета "Життя і творчість Василя Стуса" (К., 1992). Молодий літературознавець розмірковує над суспільними причинами, що дали Україні славетну чергу видатних борців за її волю і незалежність і створили умови для розвитку таланту Василя Стуса. Дивним тут видається те, що у другій половині ХХ ст. звитяжців боротьби за права рідного народу дав Україні вщент зрусифікований Донбас. Дмитро Стус пише: "Десь непоміченим і невідзначеним досі полишається той факт, що Донбас, котрий україномовний загал і сьогодні вважає теренами з вихолощеним українським духом, виявив сей дух постатями і Івана Світличного, і Івана Дзюби, і Олекси Тихого, і Василя Голобородька, і Василя Захарченка, і, врешті, Василя Стуса. Хай не всім стачило вміння тримати удар, але без вродженої аристократичності зумів вистояти у боротьбі зі всіма силами зла одразу." [3, с.36].

Після ознайомлення з цими словами , варто замислитись школярам і вчителю про причини народження саме на спролетаризованій і зрусифікованій землі названих у брошурі Д.Стуса видатних українців: як це могло трапитись, які життєві причини цього явища?

Щоб уявлення про творчий портрет В.Стуса стали для читачів ще глибшими, необхідно звернутись до життєвої долі наших видатних земляків Івана Дзюби, Івана Світличного, Олекси Тихого, Василя Захарченка та Василя Голобородька. Своїм стоїцизмом і правдивим словом вони наближали незалежність і свободу України, збагачували і збагачують літературний процес в Україні. Для поглиблення уявлень школярів про життєвий шлях письменника було б бажаним зібрати матеріали про достатньо відомих сьогодні друзів та товаришів поета ,зокрема про В. Міщенка, В.Дідківського та інших.

Цікавою пізнавальною сторінкою для донеччан (та й для усіх дослідників) може стати подорож до картин монументальної мозаїки, виконаної бригадою київських митців на чолі з відомим художником Григорієм Синицею у місті Донецьку у 1966 році [4] До бригади входили друзі Василя Стуса Віктор Зарицький і Алла Горська. Вони виконали в мозаїці оформлення середніх шкіл №5 ("Прометей" та ін.) та №47 ("Спортивні дитячі ігри"), а також живописне панно у ювелірній крамниці ("Жар птиця") у центрі Донецька. Під час виконання цих робіт на мистецькі виробничі майданчики приходив до своїх друзів Василь Стус, спілкувався з ними. Ці мозаїчні картини, за винятком школи № 47, залишаються неушкодженими і придатними для спостереження і сьогодні. Василь Стус присвятив Аллі Горській кілька своїх поетичних творів: "Заходить чорне сонце дня...", "Ярій, душе! Ярій, а не ридай...", "Триптих для Алли Горської "("Вигнання", "Смерть", "Безсмертя").

Своїми натхненниками поет називає поетів Гете, Свідзинського, Рільке, Унгаретті, Квазімодо, і прозаїків-Толстого, Стефаника, Хемінгуея, Пруста, Камю, Фолкнера, Маркеса та ін. Разом з тим поет свідомо розумів, що у поезії необхідно "добре бутися завжди самим собою" [5, с.37]. Його стиль мислення і фарби поетичного слова були притаманними тільки йому одному.

Так, зокрема, картини та образи рідного краю-Донбасу у віршах В.Стуса позначені тільки йому притаманними якостями поетичних відчуттів і художніх узагальнень. Поетові чужа сентиментальність і розслабленість. Письменник втілював у традиційній в цілому формі одвічну проблему взаємин поета з дійсністю, поета і читача. Віршам Василя Стуса близька філософія екзистенціалізму, а передусім ідея "трагічного стоїцизму" , яку розробляли в українській літературі видатні попередники поета - Леся Українка, Олег Ольжич, Олена Теліга. Ось характерні для Стуса роздуми про власну трагічну, але не відворотну долю:

Як добре те, що смерті не боюсь я

і не питаю, чи тяжкий мій хрест,

що перед вами, судді, не клонюся

в передчутті недовідомих верст,

що жив, любив і не набрався скверни,

ненависті, прокльону, каяття.

Народе мій, до тебе я ще верну,

як в смерті обернуся до життя

своїм стражденним і незлим обличчям.

Як син, тобі доземно уклонюсь

і чесно гляну в чесні твої вічі

і в смерть із рідним краєм поріднюсь.

("Як добре те, що смерті не боюсь я...")У багатьох віршах В.Стуса можна помітити образи і картини рідної йому Донеччини. Ця близька поету з раннього дитинства дійсність також сприймається "стражденним і незлим обличчям": ми тут не побачимо традиційно відзначуваної попередниками поета степової краси , величі промислового та житлового будівництва і взагалі будь-якої замилуваності.

# data[].attributes.attachment_link.title
Стус Василь Семенович: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
ВАСИЛЬ СЕМЕНОВИЧ СТУС 6.1.1938 - 4.9.1985 Поетична спадщина видатного українського поета Василя Стуса закономірно увійшла в український літературний процес. Його поетичне слово "позначене своєрідним сплавом інтелектуалізму з ліризмом, медитативністю, оригінальним філософським осмисленням буття, нелегким для розуміння, тим паче, що поет часто відходить від усталених канонів образотворення, сміливо формує слова й поняття так, що звична логіка сприйняття художнього твору часом заважає осягнути складність його образів, здебільшого метафоричних" [1, с.32].

# data[].attributes.headline
Богдан Жолдак. Біографія

# data[].attributes.subject
Богдан Жолдак. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Народився 13 лютого 1948 р. в Києві, батько - письменник Жолдак Олесь Іванович, мати - поетеса Єва Устимівна Нарубіна. Закінчив Спеціалізовану Школу № 87.

Закінчив філологічний факультет Київського Національного університету ім. Т. Шевченка ( 1972).

Був ведучим кількох телевізійних програм на УТ-1 та каналі "1+1" і щотижневої радіопередачі на першому каналі Національного радіо "Брехи - літературні зустрічі з Богданом Жолдаком". 2004 року взяв участь у виданні антології Страйк ілюзій, до якої увійшла його п'єса Чарований запорожець.

Працював на кіностудії "Рось" при АТ "Компанія „Рось"", викладав сценарну майстерність на кінофакультеті Київського державного інституту театрального мистецтва ім. І.Карпенка-Карого.

Був членом Національної спілки письменників України та Національної спілки кінематографістів України й об'єднання "Кінопис".

Як драматург створив гопак-оперу "Конотопська відьма" ( Національний академічний драматичний театр імені Івана Франка, 1982), п'єси "Закоханий чорт" (Волинський український музично-драматичний театр ім. Т. Шевченка, 1986), "Глина" (1993, у співавт. з О. Чумаком). За його сценаріями знято кінофільми "Запорожець за Дунаєм" (1986, реж. О. Суярко, студія "Укртелефільм"), "Відьма" (1990, реж. Г. Шигаєва, Кіностудія імені Олександра Довженка), "Козаки йдуть" (1991, реж. С. Омельчук), "Іван та кобила" (1992, реж. В. Фесенко; обидва - Національний культурно-виробничий центр "Рось"), "Дорога на Січ" (у співавторстві, 1994, реж. С. Омельчук, Кіностудія імені Олександра Довженка).

Один із творців літературного напрямку динамічної прози, для якої характерна стислість і насиченість сюжету, навмисне "натуральна", "приземлена" тематика з елементами фізіологізму та еротики, підвищена виразність, у якій поєднані лірика, іронія й гротеск, а також мовна імпровізаційність, що виходить за межі словникового запасу. Окремі його твори перекладено на англійську, німецьку, хорватську, японську та інші мови. Автор численних прозових творів і лауреат літературних премій.

Оптимістично дивився на потенціал українського мистецтва, своєю вірою надихав співрозмовників і студентів, які у нього навчались.

Дружина Ірина - викладачка музики; їхня донька Дарина Жолдак (1981-2012) - відома українська кураторка мистецьких проектів і галеристка.

Богдан Жолдак - двоюрідний брат драматурга Валерія Жолдака. і двоюрідний дядько режисера Андрія Валерійовича Жолдака.

Помер 31 жовтня 2018 року після прочитаної для студентів лекції в Київському національному університеті театру, кіно і телебачення імені Івана Карпенка-Карого в результаті відриву тромбу.

Спокуси. - К.: Рад. письменник, 1991. - 203 с.

Яловичина. - К.: НКВЦ "Рось", 1991.

Як собака під танк. - Харків: Березіль, 1994.

Бог буває: ОГІУЄ Зіогіез. - К.: Факт, 1999. - 96 с.

Антиклімакс. - К.: Факт, 2001.

Гальманах. - К.: Факт, 2007. - 248 с.

Капосні капці. - К.: Грані-Т, 2008, 2010, серія "Сучасна дитяча проза".

Казкарик, або Казковий конструктор. - К.: Грані-Т, 2008.

Богдан Жолдак про Карпа Соленика, Йосипа Тимченка, Івана Піддубного, Юрія Кондратюка, Миколу Лукаша] / Б. Жолдак. - Київ : Грані-Т, 2009. - 125 с. - (Серія "Життя видатних дітей"). - ISBN 978-966-465-256-5

Коли генії плачуть. - К.: Грані-Т, 2009, серія "Дивний детектив-08".

Гаряча Арктика. - К.: Грані-Т, 2010.

Укри. - К.: А-ба-ба-га-ла-ма-га, 2015. - 224 с. - ISBN 978-617-585-087-9

Нестяма: збірка оповідань. - Львів: Видавництво Старого Лева, 2017. - 336 с.

Під зіркою Лукаша. - К.: ДУХ І ЛІТЕРА, 2018. - 320 с. (Серія "Постаті культури"). ISBN 978-966-378-564-6

1990 - "Відьма" за мотивами сатирико-фантастичної повісті "Конотопська відьма" Г. Квітки-Основ'яненка

1992 - "Іван та кобила"

1994 - "Дорога на Січ" (в соавторстві з Сергієм Омельчуком та Леонідом Череватенко) - за мотивами роману Спиридона Черкасенка "Пригоди молодого лицаря. Роман з козацьких часів"

У червні 2018 підтримав відкритий лист діячів культури, політиків і правозахисників із закликом до світових лідерів виступити на захист ув'язненого у Росії українського режисера Олега Сенцова й інших політв'язнів.

Був членом Українського ПЕН.

Хто є хто в Україні. К., 1997. - С. 169;

Хто є хто в Україні. К., 2000. - С. 155.

# data[].attributes.attachment_link.title
Жолдак Богдан Олексійович - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Народився 13 лютого 1948 р. в Києві, батько - письменник Жолдак Олесь Іванович, мати - поетеса Єва Устимівна Нарубіна. Закінчив Спеціалізовану Школу № 87. Закінчив філологічний факультет Київського Національного університету ім. Т. Шевченка ( 1972). Був ведучим кількох телевізійних програм на УТ-1 та каналі "1+1" і щотижневої радіопередачі на першому каналі Національного радіо "Брехи - літературні зустрічі з Богданом Жолдаком".

# data[].attributes.headline
Весела книжка. І.Андрусяк "М'яке і пухнасте". Тетяна Ружанська

# data[].attributes.subject
Весела книжка. І.Андрусяк "М'яке і пухнасте". Тетяна Ружанська

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Ружанська

# data[].attributes.attachment_link.title
Весела книжка. І.Андрусяк "М'яке і пухнасте"

# data[].attributes.headline
Іван Андрусяк. Аудіокниги. Плейлист

# data[].attributes.subject
Іван Андрусяк. Аудіокниги. Плейлист

# data[].attributes.attachment_link.title
іван андрусяк аудіокниги - Пошук Google

# data[].attributes.headline
Андрусяк Іван - повні тексти творів

# data[].attributes.subject
Андрусяк Іван - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.title
Андрусяк Іван - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.description
Андрусяк Іван Михайлович - перелік повних текстів творів, що можна прочитати та завантажити в бібліотеці УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Андрусяк Іван Михайлович. Біографія

# data[].attributes.subject
Андрусяк Іван Михайлович. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Іван Михайлович Андрусяк народився 28 грудня 1968 року в селі Вербовець на Гуцульщині (Косівський район Івано-Франківської області). Вищу філологічну освіту отримав в Івано-Франківському державному педагогічному інституті ім. В.С. Стефаника, а управлінську - в Українській академії державного управління при Президентові України та The University of North London. Мешкає в Києві, працює редактором і журналістом. Лауреат літературного конкурсу видавництва "Смолоскип" і премії "Благовіст". Учасник численних антологій і поетичних фестивалів. Тексти перекладалися англійською, німецькою, польською та вірменською мовами.

Поетичні збірки "Депресивний синдром" (1992) "Отруєння голосом" (1996) "Шарґа" (1999) "Повернення в Ґалапаґос" (2001) "Сад перелітний" (2001, серія "Ковчег") "Дерева і води" (серія "Ars poetica") "Часниковий сік" (серія "Зона Овідія") "Храбуст" (2006) "Вургун" (2005, до книжки увійшли повість-метафора "Реставрація снігу", новела "Шарґа", роман-новела "Вургун") Вибрані переклади Анжей Бурса. Усмішка горлом: вибрані вірші (1999) Едвард Естлін Каммінґс. Тюльпани й димарі (2004) Анна Політковська. Друга чеченська (2004) Марина і Сергій Дяченки. Дика енергія: роман (2006) Марина і Сергій Дяченки. Олена й Аспірин: роман (2006) Чарльз Дікенз. Різдвяна пісня в прозі (2006)

# data[].attributes.attachment_link.title
Андрусяк Іван Михайлович: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
Іван Михайлович Андрусяк народився 28 грудня 1968 року в селі Вербовець на Гуцульщині (Косівський район Івано-Франківської області). Вищу філологічну освіту отримав в Івано-Франківському державному педагогічному інституті ім. В.С. Стефаника, а управлінську - в Українській академії державного управління при Президентові України та The University of North London. Мешкає в Києві, працює редактором і журналістом.

# data[].attributes.headline
Марко Вовчок. Життя та творчість

# data[].attributes.subject
Марко Вовчок. Життя та творчість

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Руслана Федюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Марко Вовчок

# data[].attributes.headline
Марко Вовчок. Аудіоказки. Плейлист

# data[].attributes.subject
Марко Вовчок. Аудіоказки. Плейлист

# data[].attributes.attachment_link.title
Марко Вовчок казки - Пошук Google

# data[].attributes.headline
Марко Вовчок. Аудіокниги. Плейлист

# data[].attributes.subject
Марко Вовчок. Аудіокниги. Плейлист

# data[].attributes.attachment_link.title
марко вовчок аудіокниги - Пошук Google

# data[].attributes.headline
Вовчок Марко - повні тексти творів

# data[].attributes.subject
Вовчок Марко - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.title
Вовчок Марко - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.description
Вовчок Марко - перелік повних текстів творів, що можна прочитати та завантажити в бібліотеці УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Вовчок Марко: Біографія

# data[].attributes.subject
Вовчок Марко: Біографія

# data[].attributes.attachment_link.title
Вовчок Марко: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
МАРКО ВОВЧОК (1833-1907) Народилася Марко Вовчок (літературний псевдонім Марії Олександрівни Вілінської) 10 (22) грудня 1833р. в маєтку Єкатерининське Єлецького повіту Орловської губернії у збіднілій дворянській сім'ї. Виховувалася в приватному пансіоні в Харкові. На формуванні поглядів письменниці позначилося тривале перебування в інтелігентних сім'ях родичів, зокрема батьків Д. І.

# data[].attributes.headline
Велич особистості. Микола Хвильовий

# data[].attributes.subject
Велич особистості. Микола Хвильовий

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал Рада

# data[].attributes.attachment_link.title
Велич особистості 28.05.2014 Микола Хвильовий

# data[].attributes.headline
“Розстріляне відродження”. Микола Хвильовий

# data[].attributes.subject
“Розстріляне відродження”. Микола Хвильовий

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Серіали України. Прем’єр

# data[].attributes.attachment_link.title
“Розстріляне відродження”. Микола Хвильовий

# data[].attributes.headline
Микола Хвильовий. Аудіокниги. Плейлист

# data[].attributes.subject
Микола Хвильовий. Аудіокниги. Плейлист

# data[].attributes.attachment_link.title
микола хвильовий аудіокниги - Пошук Google

# data[].attributes.headline
Історична правда.  Микола Хвильовий

# data[].attributes.subject
Історична правда.  Микола Хвильовий

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Кузьмінчук

# data[].attributes.attachment_link.title
Історична правда  Микола Хвильовий  Фільм

# data[].attributes.headline
Микола Хвильовий - "Я (Романтика)", короткометражний фільм

# data[].attributes.subject
Микола Хвильовий - "Я (Романтика)", короткометражний фільм

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергій Ярунський

# data[].attributes.attachment_link.title
Микола Хвильовий - "Я (Романтика)", короткометражний фільм режисера Михайла Калюжного

# data[].attributes.headline
Микола Хвильовий. Українська література в іменах

# data[].attributes.subject
Микола Хвильовий. Українська література в іменах

# data[].attributes.attachment_link.title
Микола Хвильовий. Українська література в іменах

# data[].attributes.headline
Хвильовий Микола - повні тексти творів

# data[].attributes.subject
Хвильовий Микола - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.title
Хвильовий Микола - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.description
Хвильовий Микола - перелік повних текстів творів, що можна прочитати та завантажити в бібліотеці УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Хвильовий Микола. Біографія

# data[].attributes.subject
Хвильовий Микола. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Микола Хвильовий

(1893 - 1933)

Неперевершений майстер малої прозової форми М. Хвильовий витворив у нашому письменстві власний стиль, своєрідний різновид лірико-романтичної, імпресіоністичної новели. На середину двадцятих років він став визнаним лідером цілого літературного покоління і був незмінним детонатором гострої критичної полеміки про шляхи розвитку пореволюційної української культури, зокрема започаткував знамениту літературну дискусію 1925 - 1928 pp.

Народився М. Фітільов (справжнє прізвище письменника) 13 грудня 1893р. в селищі Тростянець на Харківщині (тепер Сумської області); навчався у початковій школі, в Богодухівській гімназії. Брав участь у першій світовій війні, саме в окопах, серед солдатської маси усталюються його демократичні, частково й більшовицькі симпатії. З 1921p. - він у столичному Харкові, де й дебютує як поет. Самобутній голос автора збірок "Молодість" і "Досвітні симфонії" не загубився в поетичному розмаїтті перших пореволюційних років. Та все ж за творчим обдарованням М. Хвильовий був прозаїком, він сам це скоро відчув і після виходу другої збірки до поезії звертався лише епізодично.

Поява "Синіх етюдів" (1923) справила вибухове враження, вони були зустрінуті найавторитетнішими тогочасними критиками як явище значне й цілком новаторське. "З Хвильового безперечно цікава постать саме з художнього погляду: ще не вироблена, не вирізьблена, не докінчена навіть, але сильна", - писав С. Єфремов. О. Дорошкевич вважав, що збірка "Сині етюди" "придбала авторові славу першорядного письменника". О. Білецький у відомій статті "Про прозу взагалі та про нашу прозу 1925 року" назвав М. Хвильового "основоположником справжньої нової української прози".

Новели прозаїка приваблювали не лише тематичною злободенністю, а й стильовою, мистецькою самобутністю, засвідчували утвердження нової манери письма. М. Хвильовий починав як неоромантик, хоча в новелістиці легко знайти і впливи імпресіоністичної поетики, і елементи експресіонізму, навіть сюрреалізму. Виражальність у його ранніх творах відчутно превалювала над зображальністю, це була проза музична, ритмізована, навіть незрідка алітерована, з дуже сильним ліричним струменем. Роль сюжету тут дуже незначна, композиція досить хаотична. Послаблення структурних зв'язків на композиційному рівні натомість зрівноважується ритмічною організацією тексту, введенням наскрізних лейтмотивів, виразних символічних деталей. Письменник був неперевершеним майстром у передачі безпосередніх вражень, миттєвих настроїв через предметну чи пейзажну деталь, через ланцюг асоціацій.

Подальша еволюція письменника була непростою, й романтичний пафос поступово заступали викривально-сатиричні мотиви, на зміну захопленим гімнам революції приходив тверезий аналіз реальної дійсності, а відтак і нотки осіннього суму та безнадії. Щодо настроїв, авторських оцінок не була однорідною навіть і дебютна збірка.

Вирізнялися у "Синіх етюдах" такі героїко-романтичні новели, як "Солонський Яр", "Легенда", "Кіт у чоботях". У цих ранніх творах, написаних 1921 - 1922 pp., ще помітні сліди учнівства. Герої-революціонери постають швидше як символічні узагальнення, ніж індивідуалізовані характери. Але М. Хвильовий був надто прозірливим і чесним митцем, щоб закривати очі на драматичну невідповідність між ідеалом і його реальним втіленням. Впродовж усього творчого шляху однією з найважливіших для нього була проблема розбіжності мрії і дійсності. А звідси у його новелах майже завжди два часові плани: непривабливе сьогодення, усі вади якого проступають дуже гостро, і протиставлене йому омріяне майбутнє або манливе минуле. Основним композиційним принципом таких новел, як "Синій листопад", "Арабески", "Сентиментальна історія", "Дорога й ластівка" (частково й "Повісті про санаторійну зону") є бінарне протиставлення сцен реальних і вимріяних, уяви й дійсності, романтичних злетів і прикрих приземлень.

Своєрідним ключем для розкриття стильової магії М. Хвильового можна вважати новелу "Арабески" (1927).

Основний композиційний принцип "Арабесок" - протиставлення уявних і реальних епізодів. Новелу можна прочитати як психологічний етюд, як спробу відображення самого творчого процесу, фіксації потоку свідомості митця, напівусвідомлених ідей та образів, "безшумних шумів моїх строкатих аналогій і асоціацій". Через авторську свідомість пропускаються картини дійсності, реальні епізоди: "Усе, що тут, на землі, загубилося в хаосі планетарного руху і тільки ледве-ледве блищить у свідомості", "і герої, і події, і пригоди, що їх зовсім не було, здається, ідуть і вже ніколи-ніколи не прийдуть".

Одним із найважливіших у проясненні основної колізії "Арабесок" є сюрреалістичний епізод сну. Герой б'є й б'є огидного пацюка, але після кожного удару той лише збільшується в обсязі. Майстерно виписана алегорія пропонує різні прочитання. Можна її трактувати як застереження з приводу того, що спроби побороти зло за допомогою насильства й зла - приречені. Зло й насильство не породжує добро, а лише помножує зло на землі. Цей гіркий урок вимріяної романтиками й здійсненої фанатиками революції, результатами якої скористалася "світова сволоч", М. Хвильовий підсумовує недвозначно чітко. Це, загалом, та ж духовна колізія, навколо якої будується новела "Я (Романтика)". Намагання вбити в собі людину, вбити добро в ім'я фанатизму, в ім'я абстрактної ідеї, навіть якщо вона позірно видається найбільшою цінністю, призводять не до торжества ідеалу, а до переродження людини в дегенерата, до втрати нею самої своєї сутності.

Відмова од традиційного описового реалізму увібрала для М. Хвильового й настанову на деструкцію художнього часу, характерну для модерної літератури відмову од послідовного викладу подій, намагання через найрізноманітніші часові зміщення, зіткнення віддалених епізодів, часових площин, введення історичних алюзій і асоціацій досягти посилених емоційних ефектів, змістового "згущення".

Усі романтичні позитивні герої письменника живуть поза своїм часом, у мріях про ідеальне майбутнє або в спогадах про ідеальне минуле. Марить минулим редактор Карк, болісно прагнучи з'єднати розірвані історичні зв'язки ("Редактор Карк". "А я от: Запоріжжя, Хортиця. Навіщо було бунтувати? Я щоденно читаю голодні інформації з Запоріжжя. І я згадую тільки, що це була житниця"). Карка, цього сумного дон Кіхота (до речі, образ дон Кіхота - один з наскрізних, поряд із образом Фауста, у творчості Хвильового), жахає усвідомлення, що революція, якій офірували себе цілі покоління, нічого не змінила. Не знаходять себе у сірій буденній епосі Уляна, Б'янка ("Сентиментальна історія"), горбун Альоша ("Лілюлі"), в якого "очі нагадують Голгофу". Для всіх цих революційних романтиків теперішнього часу ніби й немає. Вони почуваються закинутими (в екзистенціалістському розумінні даного терміна) у це міжчасся, в цю потворну дійсність, де можна лише жертовно терпіти ("не героїчні будні, а героїчне терпіння - так визначає її Вероніка із "Силуетів"). Революційні романтики умоглядний задум - силою ощасливити світ - поставили над самоцінністю людської індивідуальності, відкинули традиційну мораль - і за цю абстрактну ілюзію закономірною платою був крах надій, відчуття спустошеності, коли замість гармонійної дійсності, яку вони хотіли вибороти, панували хаос і руїна.

Виразне притчеве звучання має новела "Сентиментальна історія". Дещо ідеалізована героїня, чиста й наївна Б'янка, щиро захоплена революційними перетвореннями, в огні яких загинув її старший брат. Але швидко вона переконалася, "що прийшла якась нова дичавина і над нашою провінцією зашуміла модернізована тайга азіатщини". Новела може бути прочитана як життєпис втраченого покоління, трагічна історія безнадійних пошуків втраченого часу.

У багатьох романтичних творах письменника звучить туга за цим втраченим часом, втраченим раєм - короткою миттю втіленого ідеалу. Це, у цілковитій згоді з романтичним світоглядом, період битви, збройного повстання, високого духовного пориву. Лише легендарні дні, коротку мить узгодження мрії та дійсності персонажі Хвильового вважають своїм, т е п е р і ш н і м часом, до якого постійно звернені їхні ностальгічні помисли.

Що ж до надії, то її у міфологізованій світобудові прозаїка символізує Марія - людська і божа мати, материнське всепрощення й любов. Це вона з'являється перед внутрішнім зором комунара-чекіста у перших рядках новели "Я (Романтика)": "З далекого туману, з тихих озер загірної комуни шелестить шелест: то йде Марія". ..."воістину моя мати - втілений прообраз тієї надзвичайної Марії, що стоїть на гранях невідомих віків. Моя мати - наївність, тиха жура і добрість безмежна". Убивши матір, герой опиняється серед мертвого степу, а над "тихими озерами загірної комуни" зникає світле видиво Богоматері. Марія - центральний гуманістичний символ новели "Я (Романтика)". У цьому високотрагедійному творі, чи не найсильнішому у прозовому доробку письменника, автор безстрашно аналізує одну з основних колізій часу - колізію гуманізму й фанатизму. Розкривається суперечність між одвічним ідеалом любові й тим беззастережним служінням абстрактній ідеї, доктрині, яке, мов ненаситний молох, зрештою вимагає зректися всього людського. У трактуванні основного конфлікту твору помітний, зокрема, вплив антропософських ідей. Важливим у художній концепції новели є і розвінчування фальшивої романтики, яка заступає собою традиційні етичні цінності. Заполоненого сумнівами героя-чекіста, "главковерха чорного трибуналу комуни", М. Хвильовий ставить в екстремальну ситуацію неминучого вибору. Роздвоєне єство Я-оповідача розкривається в його внутрішніх монологах, у повсякчасних спробах самовиправдання.

У непримиренній суперечності зіткнулися найсвятіші для героя почуття: синівська любов, синівський обов'язок перед матір'ю - і революційний обов'язок, служіння найдорожчій ідеї. Він ще пробує якось відстрочити фатальне рішення ("я чекіст, але я і людина"), та весь попередній шлях моральних компромісів робить розв'язку неминучою. Герой перестає бути особистістю, яка сама розпоряджається власним життям і власними рішеннями, він стає гвинтиком і заложником могутньої системи.

Навіть у синівському праві в останню годину "з матір'ю побуть на самоті" героєві вже відмовлено.

# data[].attributes.attachment_link.title
Хвильовий Микола: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
Микола Хвильовий (1893 - 1933) Неперевершений майстер малої прозової форми М. Хвильовий витворив у нашому письменстві власний стиль, своєрідний різновид лірико-романтичної, імпресіоністичної новели. На середину двадцятих років він став визнаним лідером цілого літературного покоління і був незмінним детонатором гострої критичної полеміки про шляхи розвитку пореволюційної української культури, зокрема започаткував знамениту літературну дискусію 1925 - 1928 pp.

# data[].attributes.headline
Анатолій Костецький. Аудіокниги. Плейлист

# data[].attributes.subject
Анатолій Костецький. Аудіокниги. Плейлист

# data[].attributes.attachment_link.title
Анатолій костецький аудіокниги - Пошук Google

# data[].attributes.headline
Анатолій Георгійович Костецький життєвий та творчий шлях. Твори письменника.

# data[].attributes.subject
Анатолій Георгійович Костецький життєвий та творчий шлях. Твори письменника.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Життєвий шлях

# data[].attributes.attachment_link.title
Анатолій Георгійович Костецький життєвий та творчий шлях. Твори письменника.

# data[].attributes.headline
А.Костецький. Презентація книжки "Все про тебе та про всіх". Т.Ружанська

# data[].attributes.subject
А.Костецький. Презентація книжки "Все про тебе та про всіх". Т.Ружанська

# data[].attributes.attachment_link.title
Презентация Костецький.pptx

# data[].attributes.attachment_link.description
Презентація книги Анатолія Костецького «Все про тебе та про всіх» Знов починається весна – Знов починаються дива!... Чарівний світ дитинства

# data[].attributes.headline
Костецький Анатолій - повні тексти творів

# data[].attributes.subject
Костецький Анатолій - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.title
Костецький Анатолій - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.description
Костецький Анатолій Георгійович - перелік повних текстів творів, що можна прочитати та завантажити в бібліотеці УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Анатолій Костецький. Біографія

# data[].attributes.subject
Анатолій Костецький. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Анатолій Костецький письменник - працьовитий, талановитий, цікавий, несподіваний, зі своїм власним баченням світу, високою поетичною культурою.

Своїми книжками А.Костецький вибудував для дітей ціле місто, яке заселив меткими, балакучими, непосидющими, закоханами та ніжними хлопчаками й дівчатками. Діти в його творах не ахають, не охають, а живуть, сумніваються, переймаються. Вони люблять усе навколо - квіти та солодощі, небо та дядька двірника. Люблять крутнути хвіст Мурка та смикнути за кіску Наталку. І ще одна дуже важлива властивість поезії Анатолія Георгійовича - сюжетність віршів. Кожен з них - це невелике оповідання, новела, подекуди дитяча притча. А там, де є сюжет, - є герої, їхні вболівання, радощі і прикрощі. Є велика робота душі маленької людини.

А.Костецький - один із чільних співців шкільної вольності. Рідкісно поєднуються в нього вагома сатира з цілющою батьківською усмішкою. Як у вірші "Бюро знахідок". В цьому нечуваному досі "бюро" до пори, до часу зберігаються рідкісні речі: давно загублена совість, людська чемність та дружба. Все з цих коштовних речей можна взяти назад. Окрім втраченого, марно загубленого часу.

Рідна природа справляє свято у багатьох віршах поета. Правда, природа у поезіях А.Костецького поняття дещо ширше. Це радість життя, однаково притаманна рослині, тварині, людині. У багатьох віршах поета постійно "дзижчать" трудівники літа бджоли та джмелі: "Джміль про сонечко гуде" (перша книжка автора), "Розквітнув сад", "Мрія". Єдність дитинства з природою утверджує і вірш "Лісова таємниця". Юний герой несе з лісу "не гілки, а шелест листя, не квітки, а їх красу".

Пише Костецький і прозові твори "Постукай у моє вікно", "Все - як насправді", "Мінімакс - кишеньковий дракон, або День без батьків" та ін. Багато у письменника казок, які дуже цікаві та популярні: "Бабусині казки", "Страшна таємниця" та ін.

Народився майбутній письменник 6 грудня 1948 року у Києві в сім'ї вчителів. У п'ять років міг сам читати та писати, навчився грати в шахи та плавати. Відтоді не розлучається зі спортом, книгою та пером. Після школи навчався в технікумі радіоелектроніки, згодом закінчив факультет кібернетики Київського університету ім.Т.Г.Шевченка. Твори письменника перекладаються багатьма мовами. Поет і сам чимало часу віддає перекладам з англійської, німецької, деяких слов'янських мов. Він є також автором статей з питань теорії, історії та критики дитячої літератури. Живе Анатолій Костецький в Києві.

# data[].attributes.attachment_link.title
Костецький Анатолій Георгійович: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
Анатолій Костецький письменник - працьовитий, талановитий, цікавий, несподіваний, зі своїм власним баченням світу, високою поетичною культурою. Своїми книжками А.Костецький вибудував для дітей ціле місто, яке заселив меткими, балакучими, непосидющими, закоханами та ніжними хлопчаками й дівчатками. Діти в його творах не ахають, не охають, а живуть, сумніваються, переймаються.

# data[].attributes.headline
О.Олесь. Вікторина. Княжа Україна.

# data[].attributes.subject
О.Олесь. Вікторина. Княжа Україна.

# data[].attributes.attachment_link.title
Княжа Україна

# data[].attributes.attachment_link.description
Виберіть ОДИН варіант відповіді

# data[].attributes.headline
Олександр Олесь ”Княжа Україна”. Вікторина

# data[].attributes.subject
Олександр Олесь ”Княжа Україна”. Вікторина

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.title
Олександр Олесь ”Княжа Україна”

# data[].attributes.attachment_link.description
Ігрова вікторина - Вікторина з кількома варіантами відповіді на час, з розвитком подій та бонусним раундом.

# data[].attributes.headline
Олександр Олесь. "Княжа Україна". Аудіокнига

# data[].attributes.subject
Олександр Олесь. "Княжа Україна". Аудіокнига

# data[].attributes.attachment_link.title
Олександр Олесь. "Княжа Україна"

# data[].attributes.headline
Олександр Олесь. Повні тексти творів

# data[].attributes.subject
Олександр Олесь. Повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.title
Олесь Олександр - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.description
Олесь Олександр - перелік повних текстів творів, що можна прочитати та завантажити в бібліотеці УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Олександр Олесь. Біографія

# data[].attributes.subject
Олександр Олесь. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Олександр Олесь

(1878 - 1944)

Складний життєвий шлях випав на долю Олександра Олеся (справжнє прізвище - Кандиба). Народився він в с. Крига (Білопілля) на Сумщині, закінчив Харківський ветеринарний інститут, працював у Харкові та Києві (1909 - 1919). У 1907р. у Петербурзі вийшла перша книга Олеся - "З журбою радість обнялась", що принесла славу молодому поетові. В наступні роки з'являються нові збірки - "Поезії. Книга II" (1909), "Поезії. Книга III" (1911), "Драматичні етюди. Книга IV" (1914), "Поезії. Книга V" (1917).

Не набувши чітких політичних орієнтирів, Олесь після Великої Жовтневої соціалістичної революції опиняється за кордоном (1919). Еміграція стала трагедією життя Олеся. Настрої пригніченості, нудьги і самотності наповнюють першу "закордонну" збірку віршів Олеся - "Чужиною" (Відень, 1919). "В вигнанні дні течуть, як сльози..." - такими словами розпочинається один з перших віршів книги. Невдовзі, у 1921р., виходить "Перезва" - збірка гостросатиричних віршових творів, що викривають життя, побут і політичні принципи емігрантської громади. Збірку (з'явилась у світ тільки перша частина її) поет видав під псевдонімом. Верховоди емігрантських кіл стали на перешкоді публікації нових віршів такого характеру. Почуття людини, позбавленої рідного дому, поглиблюються. В одному з віршів поет уявляє себе мертвим, але похованим в рідному краю, проте доля вигнанця гірша, ніж доля мерця.

Проте поет так і не спромігся на остаточні висновки чи рішення. Гостро-емоційно сприймаючи удари долі, він ладен вбачати у них непоясниме наслання, прокляття.

В останні десятиріччя життя Олесь усувається від будь-якої участі в заходах, здійснюваних українською еміграцією, послаблюється активність його поетичної творчості, він займається переважно інсценізацією народних казок, написанням лібретто для дитячих опер. Помер письменник у Празі 1944р.

Творча спадщина Олеся досить велика якщо врахувати, що більшу частину її становить поезія - дев'ять книг (звертався Олесь і до драматичного жанру, створивши ряд драматичних поем та етюдів). В українську літературу Олесь входить як поет, що розширив тематичний, стильовий, настроєвий діапазони лірики, підніс виражальну силу українського художнього слова. Не будучи "модерністом" ні за організаційною приналежністю, ні по суті, Олесь вніс новаторські моменти в розвиток української поезії. Не вдаючись до будь-яких маніфестів, декларацій, він своєю творчістю наголосив на естетичній цінності поетичного твору, рішуче заперечив абстрактну декламаційність, хоч би якими завданнями вона надихалась.

Загалом не нова на поетичні ідеї, віршові прийоми і навіть образи (взяті номенклатурне, самі по собі), поезія Олеся уже з виходом першої збірки завоювала прихильність знавців літератури і масового інтелігентного читача. У ній були представлені безпосередність і щирість поетичного вислову, глибокий внутрішній драматизм почуття, багатство мінливих відтінків настрою. Життя природи, кохання, перипетії громадської боротьби - основна тематика першої збірки, що надовго визначила й тематику творчого доробку поета.

Надзвичайно вразливе, діткливе "я" ліричного героя Олеся однаково чутливо резонує на найменші перепади у стосунках з коханою, на зміни в настроях мас, на рух у рослинному й тваринному світі, атмосфері. Всеосяжність сфер поетового почуття відбита інколи в межах одного й того ж твору ("Цілий день ти нудилась в кімнаті своїй", "Погасло сонце ласки і тепла" та ін.).

Легкий, майже невагомий перехід від одного зовнішнього явища до іншого, а від них - до стану власної душі притаманний багатьом творам Олеся ("Сніг в гаю... але весною", "Дві хмароньки пливли кудись", "В міщанській одіжі і в рідному вінку", "Зима... і пролісок блакитний!", "На гори високі, на срібло снігів" та ін.). Суб'єктивне враження і сприйняття покладено і в основу його громадянської лірики. Поет відобразив народне - і водночас власне - пробудження в роки революції ("Сонце на обрії, ранок встає", "Ти знову у мене окрилюєш мрії", "Я більше не плачу..."), оспівав червоний прапор боротьби ("Воля!? Воля?! Сниться, може?", "1 Мая").

Однак у віршах Олеся не знайти концептуального осмислення революційної боротьби: йдеться, звичайно, не про декларативне висунення якихось віршових "програм" (такі поетичні форми органічно чужі для Олеся), а про широкий політичний світогляд. Він у поезії Олеся відсутній навіть там, де мова заходить про кінцеву мету революції, про поетове слово у ній. Тут багато непідробного пафосу, ліричної виразності, але не досить політичної конкретності.

В образній системі Олеся наявні релікти народницької символіки, окремих народницьких мотивів (зокрема, з Надсона). Проте навіть ці штампи невпізнанне трансформуються у тонкому суб'єктивному почутті. Не подаючи політичної концепції, громадянська поезія Олеся цікава як суб'єктивний документ суспільної боротьби епохи. Дуже вразлива, можна сказати, тендітна душа ліричного героя хворобливо реагує на всі перипетії цієї боротьби. Героя повергають у розпач тимчасові поразки, розправи, репресії ("Хто ви, хто ви з нагаями?..", "Над трупами", "Капітану Шмідту", "Міцно і солодко, кров'ю упившись..."), йому дорога найменша надія на перемогу ("Сонце на обрії, ранок встає", "Вони - обідрані, розбуті"). Громадянські настрої й переживання поета у найрізноманітніші способи (метафоричні асоціації, алегоричні паралелі, композиційні зіставлення в межах твору, циклу, збірки віршів) перегукуються з образами природи, поєднуються з колізіями особистого, внутрішнього життя. На відміну від ліричного героя П. Грабовського герой лірики Олеся не є безпосереднім учасником боротьби (крім інших якостей, йому бракує твердості волі), але надзвичайно співчутливо й зацікавлено її відображає.

В основі художнього світу Олеся, створюваного інтимною лірикою (та й лірикою громадянського характеру), лежить неоромантичне протиставлення дійсного життя, з одного боку, і мрій та сподівань героя - з другого. Неоромантичним є популярний у творах Олеся мотив дочасного чи вражаюче-короткочасного буяння ("Айстри", "Єсть дивні лілеї, що вранці родившись", "Єсть квіти такі, що ніколи не квітнуть" та ін.). Саме цей "єдиний раз" квітування гармонійно перенесено Олесем на любовну тематику: "Квітки любові розцвітають єдиний раз, єдиний раз".

Поет воєдино зливає контрастні поняття: мовиться про біль, муки, кров, рани, і все це стає ще болючішим від того, що з них проростає "ніжність" і "жаль", що все це здійснюється в пошуках тієї "ніжності", відсутність якої скрушно переживається.

У змалюванні любові Олесем немає різких, контрастних барв, що йдуть, як правило, від гостроти самоусвідомлення (лірика Франка, Лесі Українки, почасти й Маковея), але поза цим трактування любові в нього досить різноманітне: це й безнадійне кохання, і зовнішніми умовами спричинена недосяжність любові, і таємнича приреченість закоханих не мати одне одного, і нарешті, радісно-тріумфуюче проникнення любові в серце, що сповняє собою всю істоту і природу загалом.

Природа в ліриці Олеся виступає не просто зовнішнім аналогом чи тлом переживань людини: поету притаманний своєрідний поетичний пантеїзм - розлиття почуттів (і взагалі особистості) в житті квітів, трав, сонячного проміння. Саме завдяки високому ступеневі нероз'єднаності емоцій людини й природи остання в поета мало конкретизована описово (переважають загальні назви - пташки, квіти - або ж назви, що встигли стати штампами-солов'ї, жайворонки, орли). Однак природа в поезії Олеся живе дуже виразним життям. За всієї недеталізованості описів поет тонко передає її порухи й настрої, відображення природи у нього переважно музичне, з очевидно відчутними ритмами. Кращими зразками пейзажної лірики Олеся є ряд віршів із циклу "Щороку" (третя книга), де змальовано річний круговорот природи. Привертають увагу інтонаційні засоби, якими передано рух.

Ліричні твори Олеся, музикальні, часто "романсові" за формою, віддавна привертали увагу композиторів - М. Лисенка ("Сміються, плачуть солов'ї", "Айстри", "Гроза пройшла... зітхнули трави"), К. Стеценка ("Сосна"), Я. Степового ("Не беріть із зеленого лугу верби"), С. Людкевича ("Тайна") та ін.

У драматичних творах Олеся ("По дорозі в Казку", "Трагедія серця", "Над Дніпром", "Ніч на полонині" тощо) ще виразніше, ніж у поезії, проявилась неоромантична концепція. Юнак, герой драматичного етюда "По дорозі в Казку", веде юрбу безвольних людей з темного лісу в напрямі сонячної країни. Він один здатен визначати дорогу по червоних маках, що виросли з крові його попередників. Розкривши груди, проламує він шлях юрбі, але за кілька кроків до мети на мить занепадає духом, піддається сумнівам щодо вірності напряму - і цього достатньо, щоб натовп розчарувався в обожнюваному героєві і повернув назад. Цей драматичний етюд, як і інші, має сюжетно-образну спільність з драматургією М. Метерлінка, Г. Гауптмана, Лесі Українки, Я. Райніса, з романтичними творами М. Горького.

Відомий Олесь і як талановитий перекладач ("Пісня про Гайявату" Г. Лонгфелло, казки В. Гауфа, ліричні твори поетів багатьох країн).

Творчість Олеся - визначне явище в українській літературі перших двох десятиріч XX ст. М. Рильський писав: "Нема ніякого сумніву, що поезія Олександра Олеся позначилася сильними своїми сторонами на розвитку української літератури, отже й радянської української літератури. Зі смутком визнаючи його вільні і невільні провини, хибні його кроки, в яких сам він гірко каявся, шкодуючи, що така дужа творча індивідуальність не дістала повного свого розвитку, ми повинні, проте, сказати, що поет Олександр Олесь посідає певне місце в історії нашої культури і що все краще з його спадщини повинно стати набутком нашого радянського читача".

# data[].attributes.attachment_link.title
Олесь Олександр: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
Біографія Олександра Олеся - читати детальну інформацію про персону, історію життя та творчість

# data[].attributes.headline
Велич особистості. Олександр Олесь

# data[].attributes.subject
Велич особистості. Олександр Олесь

# data[].attributes.attachment_link.title
Велич особистості 05.12.16 Олександр Олесь

# data[].attributes.headline
Олександр Олесь | Пишемо історію

# data[].attributes.subject
Олександр Олесь | Пишемо історію

# data[].attributes.attachment_link.title
Олександр Олесь | Пишемо історію

# data[].attributes.headline
Платон Воронько. Біографія

# data[].attributes.subject
Платон Воронько. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокнига.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Платон Воронько. Сторінки з життя (Біографія)

# data[].attributes.headline
Платон Воронько. Вірші для дітей

# data[].attributes.subject
Платон Воронько. Вірші для дітей

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Платон Воронько вірші для дітей про Україну, про зиму та весну, про інші пори року, про природу та тварин веселі та повчальні, їх легко вивчити.

Платон Воронько вірші для дітей

Вірші з збірок "Сніжна зіронька горить", "Ніколи не хвались", "На рідному порозі" та з інших.

ОБЛІТАВ ЖУРАВЕЛЬ

ЛИПКА

В ЛІСІ Є ЗЕЛЕНА ХАТА

КІТ В ЧОБОТЯХ

НІКОЛИ НЕ ХВАЛИСЬ

І ти ніколи не хвались,
Коли не можеш - не берись.

ЇЖАЧОК-ХИТРЯЧОК

їжачок-хитрячок
Із голок та шпичок
Пошив собі піджачок,
І у тому піджачку
Він гуляє по садку,
Натикає на голки
Груші, яблука, сливки.
І до себе на обід
Він скликає цілий рід.

ЧОБІТКИ

КОЖУШОК

КУЧЕРЯВИЙ БАРАНЕЦЬ

Кучерявий баранець
Мекав: "Дайте гребінець.
Я гладеньким хочу стати".

І сказала добра мати:
"Не пригладжуй чуба, нащо,-
Кучерявим бути краще.
Баранцеві до лиця
Не вживати гребінця".

Але ти не баранець -
Треба мати гребінець.

НЕ БУДЬ КОЗОЮ

* * *

ГОЛІВКА ЯК ДОЛІВКА

Платон Воронько вірші про зиму

ПЕРШИЙ СНІГ

ВІНОЧОК

СНІЖНА ЗІРОНЬКА ГОРИТЬ

ПОЛОТНО

Сніг наткав полотна
Аж від лісу до вікна.
І сміється,
Задасться:
Ось так ширина!

* * *

ЯЛИНЯ

ПРО СНІГУРА

ЛЮБИЙ ГРИЦЬ

ДІДІВ ПОРТРЕТ

Ми ліпили сніжну бабку,
Поки вечір наступив.
А вночі високу шапку
Й вуса іній наліпив.
Підійшов Омелько-дід,
Усміхнувся:
"Все, як слід:
Шапка, вуса, борода,
Ще й чуприна вигляда.
Гей, хто в хаті, гляньте йдіте,
Мій портрет зліпили діти!"
Вмить зібравсь Омельків рід:
"Справді, з баби вийшов дід!"

КОЖУШОК

* * *

ДІД МОРОЗ І ВЕСНА

* * *

КВІТИ

ПОРОША

Платон Воронько: вірші про тварин для дітей

КІТ ЗБИРАВСЯ ДО РОБОТИ

ЖУРАВЛИКИ-ЖУРАВЛІ

КАЗКА ПРО РУКАВИЧКУ

Мабуть, дуже замала
В мене рукавичка.

Взяв у мами зі стола,
З ліжка у сестрички
Рукавичок, мабуть, з п'ять,
В ліс відніс -
Хай звірі сплять.

ПРО БИЧКА І ЇЖАЧКА

ВЕЛИКИЙ ХВІСТ

КІТ В ЧОБОТЯХ

Є У МЕНЕ КИЦЯ МУРКА

КІТ З РЯБКОМ БУЛИ ДРУЗЯКИ

НАБІЙКИ

ХОДИТЬ СОН КОЛО ХАТИ

У БІЛОЧКИ, У ЛИСОЧКИ

У білочки, у лисочки
На берізках колисочки,
А сірої козулі
У калині люлі.
Вітер із долини
Гойдає калину
І малій козулі
Він шепоче:
"Люлі!"

ЯК БАГАТО ЗНАЮ Я

КИЦЯ-ПЕРШОКЛАСНИЦЯ

Засмутилось кошеня -
Треба в школу йти щодня,
І при кинулося вмить,
Що у нього хвіст болить.
Довго думав баранець
І промовив накінець:
"Це хвороба не проста,
Треба різати хвоста".
Кошеня кричить:
"Ніколи!
Краще я піду до школи!"

КІТ ГРАМОТІЙ

Вірші про сім'ю

У ШИРОКОМУ ВІКНІ

В ЛІСІ Є ЗЕЛЕНА ХАТА

В ШИБКУ ГОРНЕТЬСЯ ПІТЬМА

Я В МЕХАНІКИ ПІДУ

В мене є така машина,
Що дирчить стара пружина,
А машина на ходу.
А у тата дві машини
Все стоять -
Нема пружини.
Я в механіки піду.

СОПІЛОЧКА

МАЙСТЕР-ЛАМАЙСТЕР

ЇДЕ ВЕЧІР НА КОНІ

Їде вечір на коні,
Молодик при стремені,
А на шапці,
На кубанці,
Сяють зорі вогняні.
Люлі, синку, спи до ранку,
Ранок дасть тобі кубанку,
Сам поїдеш на коні
З сонечком при стремені.

Вірші про транспорт для дітей

НА КОРАБЛИКУ

Вееумійко майстер Павлик
Змайстрував швидкий кораблик,
Збіг до річки по городу
Та й пустив його на воду.
У кораблику спочатку
Любо плавало качатко,
Потім жабка в нього сіла,
Синя бабка прилетіла,
І метелик, склавши крила,
Притулився до вітрила.
Так пливуть вони малі
До зеленої землі.
І за руки золоті
Хвалять Павлика в путі.

ТЯГАЧ

# data[].attributes.attachment_link.title
Платон Воронько вірші для дітей - Dovidka.biz.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Платон Воронько вірші для дітей про Україну, про зиму та весну, про інші пори року, про природу та тварин веселі та повчальні, їх легко вивчити. Вірші з збірок "Сніжна зіронька горить", "Ніколи не хвались", "На рідному порозі" та з інших.

# data[].attributes.headline
Платон Воронько. Повні тексти творів

# data[].attributes.subject
Платон Воронько. Повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.title
Воронько Платон - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.description
Воронько Платон Микитович - перелік повних текстів творів, що можна прочитати та завантажити в бібліотеці УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Платон Воронько. Біографія

# data[].attributes.subject
Платон Воронько. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ПЛАТОН ВОРОНЬКО

(Нар. 1913 р.)

Народився 1 грудня 1913р. в с. Чернеччина поблизу Охтирки на Сумщині. Виховувався в охтирському дитячому містечку-інтернаті. Біографія його - справді народна біографія: в роки першої-другої п'ятирічок П. Воронько вчиться в Харківському автошляховому інституті, після закінчення якого їде до Таджикистану, де й працює за фахом. В 1935р. його призивають до Червоної Армії. Демобілізувавшись, майбутній поет (він уже тоді писав вірші - здебільшого "для себе") повертається на Сумщину, деякий час вчителює, а 1937р. вступає до Літературного інституту ім. О. М. Горького. 1939р. добровольцем їде на фінський фронт, де воює разом з своїми товаришами по інституту - С. Наровчатовим, М. Отрадою, А. Копштейном та ін. З перших днів Великої Вітчизняної війни, знову добровольцем, - на її передньому краї, а 1943р. закінчує курси підривників і переправляється в партизанське з'єднання С. А. Ковпака.

І під час навчання в інституті, і в проміжках між боями П. Воронько писав вірші, але не публікував їх. Зате деякі вірші його, написані в походах, стали піснями.

1944р. виходить перша книжка віршів "Карпатський рейд", книжка поета-партизана, складена з віршів, створених у бойових походах - "від Путивля до Делятина". Вірші "Карпатського рейду" писалися в дусі народно-пісенному.

Чи не найбільший успіх серед ліричних творів припав на долю вірша "Я той, що греблі рве", написаного невдовзі по війні, - він став хрестоматійним. У творчому розвитку П. Воронька цей вірш ніби завершував один і започатковував другий етап, межу між якими можна умовно означити кінцем 50-х років. До цього у поета вийшли збірки "Весняний грім" (1947), "Великий світ" (1948), "Славен мир" (1950), "Від Москви до Карпат" (1951), "Моя Москва" (1953), "Обов'язок" (1955), "Моя Гуцульщина" (1956), "Драгі другарі" (1959) та ін. Цей перелік поповнюється багатьма книжками для дітей (напр. "Казка про Чугайстра").

За повоєнними віршами можна легко бачити життєві маршрути поета - чи то шляхи "від Москви до Карпат" по місцях колишніх боїв, участь у всесвітній молодіжній конференції на захист миру в Лондоні чи поїздка до "драгих другарів" - у Болгарію, в інші братні країни, чи перебування в Москві, чи відвідини країв, де він народився і зростав.

Для поезії другої половини 40 - 50-х років характерні вірші, навіяні героїкою і трагікою недавніх битв - "Солдат", "Могила генерала Руднєва", "Пісня про Лівшу", "Вдень накувала зозуля", "Ой, ганьба!", "Пісня ветерана", "Винесла відерце за ворота" та ін., а також інтимна, любовна тематика ("Мені приснилась та білява", "Зустріч", "Тільки згадка торкнеться рукою", "Я не шукав кохання", "Є почуття такі прозорі" та ін.).

Широке визнання здобули пісні "Я славлю партію", "Від Москви до Карпат", "Коні вороні", "Ходімо, кохана, у ліс", "І чого тікати" та ін.

Епічний талант поета виявився в поемах "Безсмертя" (1945), "Ярославна" (1945), "За всі літа розлуки" (1945 - 1962) (автобіографічна за характером), поемі-легенді про братів-гуцулів - "Стояни", невеликій поемі "З Німеччини в Чернеччину" (1945).

Від 1960 р. у світ виходять книги лірики і поем - "Мирний неспокій", "Через гони літ" (1960), "Гнівом Африка клекоче" (1961), "Коли я в Київ повертаюсь" (1962), "Скресання" (1967), "Поки живий - іду", "У світлі блискавиць" (1968), "Повінь" (1970), "Здвиг-земля" (1976), "Узьмінь" (1979) (одна з найваговитіших збірок ), "Батькові долоні", "Совість пам'яті" (1980).

До 70-річчя поета вийшло чотири томи його вибраних творів. Поет продовжує плідно працювати також на ниві дитячої літератури.

П. Воронько є автором понад 30 збірок віршів і поем та великої кількості книжок і книжечок для дітей, а водночас і відомим громадським діячем.

Заслуги поета відзначені урядовими нагородами і преміями. Він - лауреат Державної премії СРСР (1951, за книги "Добрий ранок" і "Славен мир"), Державної премії УРСР ім. Т. Г. Шевченка (1972, за книгу "Повінь"), премії Ленінського комсомолу України ім. М. Островського (1962, "Драгі другарі"), літературної премії ім. Лесі Українки (1976, збірки віршів "Всім по сім", "Читаночка", "Сніжна зіронька горить", "Облітав журавель", драматична поема "Казка про Чугайстра").

Обирався депутатом Верховної Ради УРСР десятого та одинадцятого скликань.

# data[].attributes.attachment_link.title
Воронько Платон Микитович: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
ПЛАТОН ВОРОНЬКО (Нар. 1913 р.) Народився 1 грудня 1913р. в с. Чернеччина поблизу Охтирки на Сумщині. Виховувався в охтирському дитячому містечку-інтернаті. Біографія його - справді народна біографія: в роки першої-другої п'ятирічок П. Воронько вчиться в Харківському автошляховому інституті, після закінчення якого їде до Таджикистану, де й працює за фахом. В 1935р.

# data[].attributes.headline
Платон Воронько. Пісні

# data[].attributes.subject
Платон Воронько. Пісні

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
надав Микола Рудаков

поет, прозаїк, драматург, перекладач
Перейти до списку пісень >>
Дати життя: 01.12.1913 - 10.08.1988
Місце народження: с. Чернеччина поблизу Охтирки на Сумщині

Біографія

Платон Воронько народився 1 грудня 1913 р. в с. Чернеччина поблизу Охтирки на Сумщині. Виховувався в охтирському дитячому містечку-інтернаті. Біографія його - справді народна. П. Воронько вчиться в Харківському автошляховому інституті, після закінчення якого їде до Таджикистану, де й працює за фахом. У 1935 р. його призивають до Червоної Армії. Демобілізувавшись, майбутній поет (він уже тоді писав вірші - здебільшого "для себе") повертається на Сумщину, деякий час вчителює, а 1937 р. вступає до Літературного інституту ім. М. Горького. 1939 р. добровольцем їде на фінський фронт, де воює разом з своїми товаришами по інституту - С. Наровчатовим, М. Отра-дою, А. Копштейном та ін. З перших днів Вітчизняної війни, знову добровольцем, - на її передньому краї, а 1943 р. закінчує курси підривників і переправляється в партизанське з'єднання С. А. Ковпака.

І під час навчання в інституті, і в проміжках між боями П. Воронько писав вірші, але не публікував їх. Зате деякі вірші його, написані в походах, стали піснями. 1944 р. виходить перша книжка віршів "Карпатський рейд", книжка поета-партизана, складена з віршів, створених у бойових походах - "від Путивля до Делятина". Вірші "Карпатського рейду" писалися в дусі народнопісенному.

Чи не найбільший успіх серед ліричних творів припав на долю вірша "Я той, що греблі рве", написаного невдовзі по війні, - він став хрестоматійним. У творчому розвитку П. Воронька цей вірш ніби завершував один і започатковував другий етап, межу між якими можна умовно означити кінцем 50-х років. До цього у поета вийшли збірки "Весняний грім" (1947), "Великий світ" (1948), "Славен мир" (1950), "Від Москви до Карпат" (1951), "Моя Москва" (1953), "Обов'язок" (1955), "Моя Гуцульщина" (1956), "Драгі другарі" (1959) та ін. Цей перелік поповнюється багатьма книжками для дітей (напр., "Казка про Чугайстра").

За повоєнними віршами можна легко бачити життєві маршрути поета - чи то шляхи "від Москви до Карпат" по місцях колишніх боїв, участь у всесвітній молодіжній конференції на захист миру в Лондоні чи поїздка до "драгих другарів" у Болгарію, в інші братні країни, чи перебування в Москві, чи відвідини країв, де він народився і зростав.

Для поезії другої половини 1940-1950-х років характерні вірші, навіяні героїкою і трагедіями недавніх битв - "Солдат", "Могила генерала Руднєва", "Пісня про Лівшу", "Вдень накувала зозуля", "Ой, ганьба!", "Пісня ветерана", "Винесла відерце за ворота" та ін., а також інтимна, любовна тематика ("Мені приснилась та білява", "Зустріч", "Тільки згадка торкнеться рукою", "Я не шукав кохання", "Є почуття такі прозорі" тощо).

Широке визнання здобули пісні "Від Москви до Карпат", "Коні вороні", "Ходімо, кохана, у ліс", "І чого тікати" та ін.

Епічний талант поета виявився в поемах "Безсмертя" (1945), "Ярославна" (1945), "За всі літа розлуки" (1945 - 1962) (автобіографічна за характером), поемі-легенді про братів-гуцулів - "Стояни", невеликій поемі "З Німеччини в Чернеччину" (1945).

Від 1960 р. у світ виходять книги лірики і поем - "Мирний неспокій", "Через гони літ" (1960), "Гнівом Африка клекоче" (1961), "Коли я в Київ повертаюсь" (1962), "Скресання" (1967), "Поки живий - іду", "У світлі блискавиць" (1968), "Повінь" (1970), "Здвиг-земля" (1976), "Узьмінь" (1979) (одна з найвагоміших збірок), "Батькові долоні", "Совість пам'яті" (1980).

Платон Воронько є автором понад 30 збірок віршів і поем та великої кількості книжок і книжечок для дітей. Водночас він був відомим громадським діячем - обирався депутатом Верховної Ради УРСР десятого та одинадцятого скликань.

Заслуги поета відзначені урядовими нагородами і преміями. Він - лауреат Державної премії СРСР (1951, за книги "Добрий ранок" і "Славен мир"), Державної премії УРСР ім. Т. Г. Шевченка (1972, за книгу "Повінь"), премії Ленінського комсомолу України ім. М. Островського (1962, "Драгі другарі"), літературної премії ім. Лесі Українки (1976, збірки віршів "Всім по сім", "Читаночка", "Сніжна зіронька горить", "Облітав журавель", драматична поема "Казка про Чугайстра").

Помер поет у липні 1988 року.

# data[].attributes.attachment_link.title
Платон Воронько

# data[].attributes.attachment_link.description
надав Микола Рудаков поет, прозаїк, драматург, перекладач Перейти до списку пісень >> Дати життя: 01.12.1913 - 10.08.1988 Місце народження: с. Чернеччина поблизу Охтирки на Сумщині Біографія Платон Воронько народився 1 грудня 1913 р. в с. Чернеччина поблизу Охтирки на Сумщині. Виховувався в охтирському дитячому містечку-інтернаті. Біографія його - справді народна.

# data[].attributes.headline
Володимир Сосюра. Вікторина

# data[].attributes.subject
Володимир Сосюра. Вікторина

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1) "Всім серцем любіть Україну свою", - закликав читачів a) Володимир Сосюра b) Дмитро Павличко c) Євген Маланюк d) Павло Тичина e) Андрій Малишко 2) У творчості Володимира Сосюри виразно простежуються риси a) сентименталізму b) неоромантизму c) символізму d) реалізму e) експресіонізму 3) Яке висловлювання стосується В. Сосюри? a) "Письменник стрімко робить блискучу літературну кар'єру, стає всенародним улюбленцем, його гуморески та фейлетони користуються великою популярністю, досягають мільйонних тиражів..." b) "У кабінеті письменника стояв фрегат під вітрилами, який, очевидно, нагадував роки юності біля чорноморських берегів, де митець разом з Довженком стояв біля витоків зародження українського кіно..." c) "Син Донеччини, задушевний лірик, він був серед тих, хто глибоко відчув красу українського поетичного слова і виявив його нові можливості..." d) "Перший поет-оптиміст в українській новітній літературі, слова "Соняшних кларнет" якого здебільшого означають рух, настрій, колір, а передовсім - музичний тон, барвозвук..." e) "Тих віршів не можна гортати - в них треба входити і повільно обживати, як обживав поет на етапах свої камери - і тоді відкривається унікальна сторінка поезії ХХ віку - віку відчуження..." 4) Укажіть, яка тема є центральною у творчості В. Сосюри: a) боротьба молодого покоління 20-х за соціальну справедливість b) нещасливе кохання c) складні процеси пристосування людини до умов соціалістичної дійсності d) тема Вітчизни 5) Укажіть назву автобіографічного твору Володимира Сосюри: a) "Чи вже не пора" b) "Червона зима" c) "Любіть Україну!" d) "Третя Рота" 6) Яка поезія В. Сосюри ознаменувала перехід поета від російськомовного письма до україномовного? a) "Чи вже не пора" b) "Серце" c) "Два Володьки" d) "Так ніхто не кохав" 7) Що спонукало В. Сосюру написати поезію "Любіть Україну!"? a) Наступ радянської влади на українську культуру й мову b) ювілей Т.Г. Шевченка c) замовлення Л. Кагановича d) довготривале перебування поета за межами Батьківщини 8) Укажіть слова, у яких міститься головна ідея поезії В. Сосюри "Любіть Україну!" a) примножуйте багатства рідної Батьківщини b) любіть, оберігайте, возвеличуйте рідну Батьківщину c) захищайте природу d) боріться з фашистськими зайдами 9) Який з наведених творів В. Сосюри не належить до інтимної лірики? a) "Так ніхто не кохав" b) "Катрусі на спомин" c) "Той молот б'є, а серце стало" d) "Ластівки на сонці" e) "Білі акації будуть цвісти" 10) У якому творі В. Сосюра розповідає про обірваний цвіт української творчої інтелігенції в роки панування сталінського режиму a) У поемі "Мазепа" b) у поезії "Любіть Україну!" c) у поезії "Той молот б'є, а серце стало" d) у поемі "Розстріляне безсмертя" e) у поезії "Коли потяг у даль загуркоче" 11) Який твір Володимира Сосюри присвячений проблемі української мови? a) "Білі акації будуть цвісти..." b) "Любіть Україну!" c) "До брата" d) "Смерті нема для творців" e) "Ластівки на сонці" 12) Що Володимир Сосюра підкреслює образом "ластівок на сонці"? a) Красу надходження весни b) тривогу в очах коханої c) красу зіниць "в радісних очах" коханої d) передбачення бурі e) ознаки надходження зими 13) Батько Володимира за походженням був a) французом b) росіяном c) білорусом d) українцем 14) У якому році був написаний вірш "Любіть Україну!"? a) 1934 b) 1896 c) 1929 d) 1944 15) За яку поезію Володимира Сосюру було піддано цькуванням? a) "Осінь" b) "Любіть Україну" c) "Третя рота" d) "Васильки"

# data[].attributes.attachment_link.title
Володимир Сосюра

# data[].attributes.attachment_link.description
1) "Всім серцем любіть Україну свою", - закликав читачів a) Володимир Сосюра b) Дмитро Павличко c) Євген Маланюк d) Павло Тичина e) Андрій Малишко 2) У творчості Володимира Сосюри виразно простежуються риси a) сентименталізму b) неоромантизму c) символізму d) реалізму e) експресіонізму 3) Яке висловлювання стосується В. Сосюри?

# data[].attributes.headline
Ольга Кобилянська Impromtu phantasie (Фантазія-експромт)

# data[].attributes.subject
Ольга Кобилянська Impromtu phantasie (Фантазія-експромт)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.title
Ольга Кобилянська Impromtu phantasie (Фантазія-експромт)

# data[].attributes.attachment_link.description
Відсутнє слово - Вправа, у якій необхідно перетягувати слова на місце пробілів у тексті.

# data[].attributes.headline
Ольга Кобилянська. Життя і творчість. Вікторина. 10 кл.

# data[].attributes.subject
Ольга Кобилянська. Життя і творчість. Вікторина. 10 кл.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ольга Кобилянська була готова вийти заміж за бібліотеку, Фемінізм, Бетховен, Гура-Гомурулуї, Уважала, що з неї вийшов би кращий художник, Фортепіано, "Гортенза, або Нарис з життя однієї дівчини", Почала писати польською мовою, Софія Окуневська, Сопілка, Параліч, Сергій Мержинський, Розстріл, Емансипація, Жінка-інтелігентка, Наджінка, Буковинський мужик, Єдиний мужик в українському письменстві, Гірська орлиця, Музична новела, Марта Дорошенко, Її душа немов складалася з тонів, Імпресіонізм, Галичина, Штука, Мистецтво - найбільший чоловік.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ольга Кобилянська. Життя і творчість

# data[].attributes.attachment_link.description
Ольга Кобилянська була готова вийти заміж за бібліотеку, Фемінізм, Бетховен, Гура-Гомурулуї, Уважала, що з неї вийшов би кращий художник, Фортепіано, "Гортенза, або Нарис з життя однієї дівчини", Почала писати польською мовою, Софія Окуневська, Сопілка, Параліч, Сергій Мержинський, Розстріл, Емансипація, Жінка-інтелігентка, Наджінка, Буковинський мужик, Єдиний мужик в українському письменстві, Гірська орлиця, Музична новела, Марта Дорошенко, Її душа немов складалася з тонів, Імпресіонізм, Галичина, Штука, Мистецтво - найбільший чоловік.

# data[].attributes.headline
Ольга Кобилянська. Вікторина

# data[].attributes.subject
Ольга Кобилянська. Вікторина

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1) Ольга Кобилянська народилася... a) у місті Гура-Гумора b) у Кимполунзі c) у селі Димці d) у Чернівцях 2) Що з пошани до чоловіка зробила Марія Вернер, Ольжина мати? a) Переїхала жити в рідне місто чоловіка b) Вивчила українську мову та прийняла греко-католицьку віру c) Почала працювати, щоб забезпечити родину матеріально d) Розпочала вивчати німецьку мову 3) Чому письменниця протягом усього життя зберігала квітку едельвейсу? a) Це був подарунок від матері b) Ці квіти захищають від усього лихого c) Вірила, що дівчина, яка знайде едельвейс, матиме щасливе кохання. d) Ці квіти подарував Осип Маковей 4) Скільки дітей було в родині Кобилянських? a) 4 b) 5 c) 6 d) 7 5) Яка з картин зберігається в музеї Ольги Кобилянської? a) b) c) d) 6) Чому годинник постійно показує 13 год.30 хв.? a) Раритетний батьків годинник, який не вдалося полагодити b) Час народження письменниці c) Час смерті письменниці d) Час смерті матері Ольги 7) Хто з дітей отримав вищу освіту? a) Усі діти b) Ніхто c) Дівчата d) Хлопці 8) У скільки років ім'я О.Кобилянської було відоме в Європі? a) 27 b) 30 c) 35 d) 42 9) Найбільшим коханням Ольги був... a) Василь Стефаник b) Осип Маковей c) М.Коцюбинський d) В.Винниченко 10) Що за пляшка стоїть у музеї на столі? a) З чорноморською водою b) З лікувальною водою c) З простою водою d) З джерельною водою 11) У школі Ольга Кобилянська навчалася... a) українською мовою b) німецькою мовою c) польською мовою d) українською та польською 12) Перше оповідання "Гортенза, або Нарис із життя однієї дівчини" О.Кобилянська написала в... a) 17 років b) 18 років c) 14 років d) 19 років 13) Як Ольга Кобилянська радила завершувати кожен день? a) заспокійливим чаєм b) бесідою з рідними c) записами в щоденнику d) книгою 14) Яким видом діяльності не займалася О.Кобилянська? a) музика b) верхова їзда c) гра в театрі d) спів 15) Який із творів не належить Ользі Кобилянській a) "Земля" b) "У неділю рано зілля копала" c) "Людина" d) "Три зозулі з поклоном"

# data[].attributes.attachment_link.title
Ольга Кобилянська

# data[].attributes.attachment_link.description
1) Ольга Кобилянська народилася... a) у місті Гура-Гумора b) у Кимполунзі c) у селі Димці d) у Чернівцях 2) Що з пошани до чоловіка зробила Марія Вернер, Ольжина мати? a) Переїхала жити в рідне місто чоловіка b) Вивчила українську мову та прийняла греко-католицьку віру c) Почала працювати, щоб забезпечити родину матеріально d) Розпочала вивчати німецьку мову 3) Чому письменниця протягом усього життя зберігала квітку едельвейсу?

# data[].attributes.headline
Ольга Кобилянська. Біографія

# data[].attributes.subject
Ольга Кобилянська. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.title
Ольга Кобилянська. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.description
Відкрийте вікно - Торкніться кожного вікна по черзі, щоб відкрити його і побачити елементи, що знаходяться всередині.

# data[].attributes.headline
Ольга кобилянська. Сторінки життя. Вікторина 1

# data[].attributes.subject
Ольга кобилянська. Сторінки життя. Вікторина 1

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.title
Ольга Кобилянська

# data[].attributes.attachment_link.description
Відкрийте вікно - Торкніться кожного вікна по черзі, щоб відкрити його і побачити елементи, що знаходяться всередині.

# data[].attributes.headline
Григорій Квітка-Основ’яненко: життя і творчість. Вікторина. НБУшка

# data[].attributes.subject
Григорій Квітка-Основ’яненко: життя і творчість. Вікторина. НБУшка

# data[].attributes.attachment_link.title
Григорій Квітка-Основ'яненко: життя і творчість

# data[].attributes.headline
Григорій Квітка-Основ’яненко: життя і творчість. Вікторина

# data[].attributes.subject
Григорій Квітка-Основ’яненко: життя і творчість. Вікторина

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1) Яким є справжнє прізвище Григорія Квітки-Основ'яненка? a) Основ'яненко b) Квітка c) Квітка-Основ'яненко 2) Рідним містом письменника є... a) Київ b) Чернігів c) Харків 3) Ким були предки Григорія Квітки-Основ'яненка? a) селянами b) козаками c) священниками 4) Яка важлива подія відбулася у дитинстві письменника? a) смерть батьків b) зцілення від сліпоти c) написав перший вірш 5) Кого можна вважати духовним наставником Григорія Квітки-Основ'яненка? a) Тараса Шевченка b) Івана Котляревського c) Григорія Сковороду 6) Григорій Квітка-Основ'яненко не був... a) поетом b) прозаїком c) драматургом 7) Героєм якого твору письменника є дурник Стецько? a) "Сватання на Гончарівці" b) "Сердешна Оксана" c) "Конотопська відьма" 8) Яким твором Григорій Квітка-Основ'яненко довів, що українською мовою можна розчулити читачів? a) "Салдацький портрет" b) "Козир-Дівка" c) "Маруся" 9) До якого жанру належить твір письменника "Маруся"? a) романтизм b) сентименталізм c) реалізм 10) Як можна висловити головну думку повісті Григорій Квітка-Основ'яненко "Маруся"? a) "Кохання є сильнішим за смерть" b) "На все Божа воля" c) "За власне щастя треба боротися до останнього" 11) Повість "Маруся" Г. Квітки-Основ`яненка - взірець a) класицизму b) сентименталізму c) натуралізму 12) Свою героїню повісті "Маруся" Г. Квітка порівнював a) Афродітою b) Венерою c) Джульєттою 13) Твір починається a) спогадами автора про своє дитинство в родинному маєтку b) роздумами автора про людське життя c) мальовничим описом села, у якому мають відбуватися події повісті 14) Хто в повісті був "парень на усе село"? a) Наум b) Василь c) Левко Цьомкало 15) Де вперше зустрілися Маруся й Василь? a) на вечорницях b) на ярмарку c) на весіллі 16) Коли пришивали боярам на весіллі до шапок квітки, Василь дав a) копійку b) шажок c) гривеник 17) Маруся дізнлася від подруги, що Василь працював у місті a) кравцем b) свитником c) кожум'якою 18) Після весілля Маруся пішла по воду a) з кошиком b) з цебром c) з відром 19) Наступного дня після ярмаркування Маруся попросилася нібито по суниці a) щоб розповісти про Василя подрузі b) щоб зустрітися з ним c) щоб побути на самоті 20) За те, що Василь допоміг полагодити воза, Наум Дрот запросив його до себе a) поснідати b) повечеряти c) пообідати 21) Після смерті Марусі Василь a) залишився жити з її батьками b) зник безвісти c) постригся в ченці, скоро й помер

# data[].attributes.attachment_link.title
Григорій Квітка-Основ'яненко: життя і творчість. Підготовка до ЗНО

# data[].attributes.attachment_link.description
1) Яким є справжнє прізвище Григорія Квітки-Основ'яненка? a) Основ'яненко b) Квітка c) Квітка-Основ'яненко 2) Рідним містом письменника є... a) Київ b) Чернігів c) Харків 3) Ким були предки Григорія Квітки-Основ'яненка? a) селянами b) козаками c) священниками 4) Яка важлива подія відбулася у дитинстві письменника?

# data[].attributes.headline
Г. Квітка-Основ'яненко "Маруся". Вікторина/2

# data[].attributes.subject
Г. Квітка-Основ'яненко "Маруся". Вікторина/2

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1) Визначте жанр твору "Маруся". a) Новела b) Роман c) Повість d) Оповідання 2) Уперше Василь познайомився з Марусею... a) У друзів b) На весіллі... c) На ярмарку d) На вечорницях 3) Чим любила займатися Маруся? a) Відвідувати церку b) Співати пісні c) Збирати гриби d) Господарювати по хаті 4) Чому Наум Дрот спочатку не дав дозволу на одруження Василя з Марусею? a) Він був сирота і бідний b) Його мали забрати в солдати c) Уже засватав іншу дівчину d) Був кріпаком 5) Твір "Маруся" Г. Квітки-Основ′яненка має ознаки... a) Романтизму b) Класицизму c) Реалізму d) Сентименталізму 6) Основний конфлікт твору має характер... a) Психологічний b) Соціальний c) Національний d) Побутовий 7) Герой твору Г. Квітки-Основ′яненка "Маруся" Василь після смерті коханої стає... a) Солдатом b) Мандрівником c) Бурлакою d) Ченцем 8) Розв′язкою твору Г. Квітки-Основ′яненка "Маруся" є... a) Смерть Марусі b) Весілля Василя та Марусі c) Смерть Василя d) Відмова Наума видати дочку заміж 9) Який художній прийом ужито в характеристиці Марусі: "...веселенька, як весіння зіронька"? a) Метафора b) Порівняння c) Персоніфікація d) Епітет 10) Від чого захворіла Маруся з однойменної повісті Г. Квітки-Основ'яненка? a) Від страшної туги за Василем b) Отруїлася c) Пішла в ліс по гриби, потрапила під дощ d) Допомагала жебракам й інфікувалася від них невиліковною хворобою 11) Г. Квітка-Основ'яненко відомий як... a) Фундатор нової української прози b) Фундатор нової української поезії c) Автор першої новели в українській літературі d) Засновник романтизму 12) Справжнє прізвище письменника... a) Основ'яненко b) Квітка c) Рудченко d) Саксаганський

# data[].attributes.attachment_link.title
Г. Квітка-Основ'яненко "Маруся"

# data[].attributes.attachment_link.description
1) Визначте жанр твору "Маруся". a) Новела b) Роман c) Повість d) Оповідання 2) Уперше Василь познайомився з Марусею... a) У друзів b) На весіллі... c) На ярмарку d) На вечорницях 3) Чим любила займатися Маруся? a) Відвідувати церку b) Співати пісні c) Збирати гриби d) Господарювати по хаті 4) Чому Наум Дрот спочатку не дав дозволу на одруження Василя з Марусею?

# data[].attributes.headline
ГРИГОРІЙ КВІТКА-ОСНОВ’ЯНЕНКО ”Маруся”. Вікторина

# data[].attributes.subject
ГРИГОРІЙ КВІТКА-ОСНОВ’ЯНЕНКО ”Маруся”. Вікторина

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Створюйте кращі уроки швидше

# data[].attributes.attachment_link.title
ГРИГОРІЙ КВІТКА-ОСНОВ’ЯНЕНКО ”Маруся”

# data[].attributes.attachment_link.description
Вікторина - Серія запитань з кількома варіантами відповіді. Торкніться правильної відповіді, щоб продовжити.

# data[].attributes.headline
Д/ф "Бути сама собі ціллю. Ольга Кобилянська"

# data[].attributes.subject
Д/ф "Бути сама собі ціллю. Ольга Кобилянська"

# data[].attributes.attachment_link.title
Д/ф "Бути сама собі ціллю. Ольга Кобилянська"

# data[].attributes.attachment_link.description
Авторка "Землі", "Царівни", "Людини" була людиною з європейським мисленням. Її хвилювало питання емансипації - вважала його віянням часу, коли не лише проблеми особистого життя змушували жінку підняти голову і подивитися на світ по-іншому. Кобилянська одна з перших в українській літературі звернулася до відображення жінок-інтелігенток, які прагнуть вирватися з міщанського середовища.

# data[].attributes.attachment_caption
Шельменко-денщик (1971) 

# data[].attributes.headline
Г. Квітка-Основ'яненко. Шельменко-денщик. Худ. фільм

# data[].attributes.subject
Г. Квітка-Основ'яненко. Шельменко-денщик. Худ. фільм

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Классика жанра

# data[].attributes.attachment_link.title
Шельменко-денщик (1971) Фильм Андрея Тутышкина В ролях Михаил Пуговкин Владимир Дальский Комедия

# data[].attributes.headline
Г. Квітка-Основяненко. Сватання на Гончарівці. Худ. фільм

# data[].attributes.subject
Г. Квітка-Основяненко. Сватання на Гончарівці. Худ. фільм

# data[].attributes.attachment_link.title
Сватання на Гончарівці.AVI

# data[].attributes.headline
Г. Квітка-Основ'яненко. Конотопська відьма. Худ. фільм.

# data[].attributes.subject
Г. Квітка-Основ'яненко. Конотопська відьма. Худ. фільм.

# data[].attributes.attachment_link.title
Конотопська відьма - Григорій Квітка-Основ'яненко

# data[].attributes.headline
Невідоме з історії.  Григорій Квітка-Основ'яненко

# data[].attributes.subject
Невідоме з історії.  Григорій Квітка-Основ'яненко

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Владимир Хоменко

# data[].attributes.attachment_link.title
Невідоме з історії Григорій Квітка Основяненко

# data[].attributes.headline
Григорій Квітка-Основ'яненко. Аудіокниги. Плейлист

# data[].attributes.subject
Григорій Квітка-Основ'яненко. Аудіокниги. Плейлист

# data[].attributes.attachment_link.title
григорій квітка-основ’яненко аудіокниги - Пошук Google

# data[].attributes.headline
Григорій Квітка-Основ’яненко . Українська література в іменах

# data[].attributes.subject
Григорій Квітка-Основ’яненко . Українська література в іменах

# data[].attributes.attachment_link.title
Григорій Квітка-Основ’яненко . Українська література в іменах

# data[].attributes.headline
Григорій Квітка-Основ'яненко. Повні тексти творів

# data[].attributes.subject
Григорій Квітка-Основ'яненко. Повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.title
Квітка-Основ'яненко Григорій - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.description
Квітка-Основ'яненко Григорій Федорович - перелік повних текстів творів, що можна прочитати та завантажити в бібліотеці УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Григорій Квітка-Основ'яненко. Біографія

# data[].attributes.subject
Григорій Квітка-Основ'яненко. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Г. В. КВІТКА-ОСНОВ'ЯНЕНКО

(1778 - 1843)

Народився Григорій Федорович Квітка (літературний псевдонім - Основ'яненко) в с. Основа біля Харкова у дворянсько-поміщицькій сім'ї. Служив комісаром у народному ополченні (1806 - 1807), директором Харківського театру (1812), був повітовим предводителем дворянства (1817 - 1828), совісним суддею, головою харківської палати карного суду.

Проживаючи в с. Основа під Харковом або самому Харкові, Квітка-Основ'яненко брав участь буквально у всіх важливих освітньо-культурних починаннях, зокрема був ініціатором видання журналу "Украинский вестник", альманахів "Утренняя звезда" і "Молодик", першої збірки українських прислів'їв і приказок. Перебував письменник у творчій співдружності з колективом Харківського театру.

Свої ранні фейлетони, статті, жартівливі вірші (10-ті-початок 20-х pp.) Квітка-Основ'яненко публікував переважно в харківській періодиці ("Украинский вестник", "Харьковский Демокрит", "Харьковские известия"). З творів цього періоду найбільший інтерес читача викликали "Письма Фалалея Повинухина" - цикл сатиричних прозових фейлетонів, написаних у формі листів до видавців журналу від поміщика-невігласа ("Украинский вестник", 1816 - 1817; "Вестник Европы", 1822).

В кінці 20-х - на початку 30-х pp. написані шість російських сатиричних комедій, серед яких:

1827р. - "Приезжий из столицы, или Суматоха в уездном городе" (опублікована 1840р.; за сюжетом і складом персонажів передує "Ревізору" Гоголя);

1828р. - "Дворянские выборы" (стала сенсацією (понад тисячу примірників в Москві розкупили за два місяці), після прочитання Миколою І була заборонена цензурою).

1829р. - "Шельменко - волостной писарь";

1830р. - "Ясновидящая" (не була опублікована через цензурну заборону).

1832р. - повість "Маруся" українською мовою.

1834р. - книга перша "Малороссийских повестей, рассказываемых Грыцьком Основьяненком", збірки прозових творів (повістей та оповідань) українською мовою.

1836 - 1837рр. - книга друга збірки "Малороссийских повестей, рассказываемых Грыцьком Основьяненком".

Ще ряд повістей та оповідань письменника публікується в журналах та альманахах, повість "Козир-дівка" виходить у Петербурзі окремим виданням.

Прозові твори Квітки-Основ'яненка українською мовою поділяються на дві основні групи: бурлескно-реалістичні оповідання і повість; сентиментально-реалістичні повісті.

До першої групи належать, зокрема, гумористичні оповідання "Салдацький патрет" (1833), "Мертвецький Великдень", "От тобі і скарб", "Пархімове снідання", "Підбрехач", а також гумористично-сатирична повість "Конотопська відьма" (1833).

Серед сентиментально-реалістичних творів Квітки-Основ'яненка - повісті "Маруся" (1832), "Козир-дівка" (1836), "Сердешна Оксана" (1838), "Щира любов" (1839). Центральним персонажем кожної з них виступає сільська дівчина.

1835р. - соціально-побутова комедія "Сватання на Гончарівці"

1838р. - соціально-побутова комедія "Шельменко-денщик" (написана російською мовою, центральний персонаж - Шельменко - говорить по-українськи), що вважається найвищим досягненням Квітки в драматургії.

Серед численних прозових творів Квітки-Основ'яненка, написаних російською мовою, виділяються сатиричні романи "Пан Халявский" (1840) та "Жизнь и похождения Петра Степанова сына Столбикова" (1841, перший варіант - 1833, твір зазнав переслідування цензури), повісті "Ганнуся", "Панна сотниковна", "1812 год в провинции", оповідання "Званый вечер" із задуманого циклу "Губернские сцены", історично-художній нарис "Головатый", близька за жанром до фізіологічного нарису повість "Ярмарка", фізіологічний нарис "Знахарь".

1841р. - "Предания о Гаркуше".

Кращі твори Квітки-Основ'яненка одними з перших представляли українську літературу загальноросійському й європейському читачеві: починаючи з 1837р. ряд його оповідань і повістей друкується в російських перекладах у Петербурзі та Москві; 1854р. в Парижі виходить французькою мовою "Сердешна Оксана". Трохи пізніше його твори перекладаються польською, болгарською, чеською мовами.

# data[].attributes.attachment_link.title
Квітка-Основ'яненко Григорій Федорович: Життєпис на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
Г. В. КВІТКА-ОСНОВ'ЯНЕНКО (1778 - 1843) Народився Григорій Федорович Квітка (літературний псевдонім - Основ'яненко) в с. Основа біля Харкова у дворянсько-поміщицькій сім'ї. Служив комісаром у народному ополченні (1806 - 1807), директором Харківського театру (1812), був повітовим предводителем дворянства (1817 - 1828), совісним суддею, головою харківської палати карного суду. Проживаючи в с.

# data[].attributes.headline
Ольга Кобилянська: 10 фактів про письменницю

# data[].attributes.subject
Ольга Кобилянська: 10 фактів про письменницю

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Зображення: starylev.com.ua

"Живемо як в мішку і вичікуємо спокою-миру" - писала свого часу Ольга Кобилянська. 27 листопада відзначаємо її день народження. Українська письменниця-модерністка, рання учасниця феміністичного руху на Буковині і майстриня драматичної оповіді, а ще - близька товаришка Лесі Українки. У нашій статті - огляд захопливих моментів із книги "Кобилянська від А до Я" від Видавництва Старого Лева, що допоможуть розповісти учням про неймовірну пані Ольгу без кліше та нудьги.

Ольга Кобилянська прожила довге й насичене життя. "Боже, коли і який буде мій кінець?" - таким записом завершує Ольга свій щоденник. Це був час її життя, коли всі важливі творчі події лише набирали обертів. Вона вважала, що життя кожної людини залежить від долі, і це слово часто трапляється в її творах. Цікавий факт зазначає Кобилянська в одному зі своїх листів:

"Питаєте, коли я рождена. 24 листопада року 1863-го. Святкую, але день тих своїх уродин звичайно 27 листопада, бо десь я ще з-за молодих літ вичитала, що день 24 листопада - день недолі - от в тім і вся річ".

Навіть з року свого народження вона створила певну інтригу, назвавши коханню свого життя Осипові Маковеєві 1865-й. Коли він написав для першого всеукраїнського часопису "Літературно-науковий вістник" студію про її творчість, то вказав саме цей рік. Ольга Кобилянська просто хотіла бути майже ровесницею того, до кого мала найсильніші почуття...

Ольга закінчила лише чотири класи "нормальної школи" в Кимполунзі. Там викладали лише німецькою мовою.

"Ми, шкільне "дівчурство", мали дуже добрі вчительки. Межи нами визначалася особливше одна, змадяризована словачка - пані Міллер", - так згадує про свою улюблену вчительку письменниця. Для Ольги вона стала навіть приятелькою поза межами навчального закладу: "Вона імпозантна, достойна жінка, що могла мірятись у дискусії хоч би з ким". Ольга називала її "пані Сталь" і вважала себе "її вибранницею, з котрою вона любила ходити на довгі походи і захоплювати її своїм чудовим даром мови...". У повісті Кобилянської "Царівна" вчителька пані Міллер стала прообразом пані М а рко.

Української мови юна Кобилянська навчалася у вчительки-українки протягом кількох місяців. Решта її знань - наполеглива самоосвіта. Практично всі україномовні книги, які читала Ольга, привозили додому її старші брати-гімназисти.

"Бути собі ціллю": письменниця-борчиня за рівноправність із чоловіками

У часи Кобилянської слово "емансипація" було надзвичайно поширеним (з лат. emancipatio - звільнення від будь-якої залежності, обмежень) та означало боротьбу жінок за рівноправність із чоловіками. Емансипація могла виявлятися в зачісці, манері одягатися, захопленні новими поглядами на світ.

Ольга Кобилянська у багатьох своїх творах знайомить нас із вольовими жінками, які ставлять перед собою мету здобути освіту й забезпечувати власне становище. "Бути собі ціллю" прагне Наталка із повісті "Царівна". До слова, цей твір письменниця присвятила найважливішій жінці у своєму житті - матері Марії. "Я дуже багато читаю і хочу писати тільки для жінок" - так ще на початку своєї письменницької дороги вона сформулює власне творче кредо.

Мир - дуже важливе слово для Кобилянської, і вона точно знала йому ціну. Під час Першої світової її брати, Степан, Юліан і Олександр, були мобілізовані до австрійського війська. Кобилянська потерпала за долю Олександра, який тривалий час перебував у російському полоні в Петропавловську, не мала звісток від брата Степана...

Перо Ольги Кобилянської подарувало чимало творів антивоєнного спрямування - "Лист засудженого вояка до своєї жінки", "Назустріч долі", "Юда", "Сниться", "Зійшов з розуму". Письменниця пише про війну, використовуючи народнопоетичні засоби: свист і шум куль порівнює з природними стихіями - градом, зливою, дощем. Ревіння, гуркіт бою на тлі заграви пожеж асоціює з пеклом. З особливою тугою пише про землі, знесилені боями: "По одній стороні червоні маки на ній процвітають, рови заповняють, могили прикрашають" (фрагмент із воєнного нарису "Сниться").

Щемку фразу написала Кобилянська в листі до подруги Христі Алчевської: "Ми живемо як в мішку і вичікуємо спокою-миру".

Коханням усього життя Ольги Кобилянської став Осип Маковей, редактор газети "Буковина", літературний критик, поет і публіцист, перекладач. Письменниця познайомилась з ним у 1895 році. Йому було 28, а їй - 32.

"...Я нічого від Вас не хочу вимушеного - це мене не тішить. Часом мені так, ніби в мені жили дві істоти. Одна, що думає практично, на котру можна зі всіма справами спуститися, та, що варить їсти, торгується з хлопцями о добрі вчинки і делікатно заховується - одним словом, робить всяку християнську роботу. А друга то є погана "мімоза" - шукає вибране життя: спокій, гармонію, тонкість, красу - і в'яне, як не може все найти, а як найде, то дуже щаслива, і вона йде до Вас - не зачиняйтеся перед нею, пане Маковей - бо вона не зробить Вам нічого злого", - пише Ольга в листі до Осипа. Письменниця жила в Чернівцях, Осип же приїхав до цього міста тимчасово, на посаду редактора, і згодом повернувся до Львова.

Ольга відверто пише про свої почуття в листах, називає Осипа "ведмедем", іноді ласкаво - "білим ведмедем". Вона запрошуватиме його якнайшвидше завітати в гості й забрати яблука, привезені з димківського саду "для нього". Запрошуватиме відвідати в товаристві Габсбурзьку гору і проситиме відповідати на її листи...

Кобилянсько дуже сильно була закохана в цього незвичайного чоловіка, для якого найважливішою стала праця в українській літературі. Чи було це почуття взаємним? Осип Маковей захоплювався Кобилянською як письменницею, вона була його гарною літературною товаришкою, але він відмовлявся від її пропозиції поєднатися в подружжя.

А ось тепер відчуйте тональність листів Осипа до Ольги:

"А я... ну, я такої журби не завдам тій, котру, справді, високо ціню. І все моє поступування з Вами було досі таке, що я хотів Вас як найбільше щадити, не обіцювати того, що взагалі нікому не обіцював. ...Остається симпатія душ, приязнь між нами, якої не відрікаюся, якої шукаю з Вами, знаючи, що вона мене ублагороднює...".

Прийомна донька Олена (Галюся) - в заміжжі Олена Панчук - мати Ігоря та Олега, яких бабуся Кобилянська навчала читати й писати, розповідала казки, а вони довіряли їй свої дитячі таємниці. Насправді Олена була рідною племінницею письменниці. Батько Олени - брат Ольги, який так і не одружився з пані за йменням Віргінія Лукашевич. Тож опіку над дівчинкою повністю взяла на себе родина Кобилянських.

Ольга любила театр і навіть брала участь у самодіяльному театрі в Кимполунзі.

В її житті був момент, коли наважилася стати акторкою - написала лист-прохання прийняти її в театральну трупу. Але, отримавши запрошення, побоялася сказати про це батькові. А його дозвіл - то була необхідна умова для прийняття. У щоденник вона тоді записала:

"...Я відповіла, що батьки мені не дозволяють і я не можу здійснити свого наміру. Лист мій був дуже ввічливий, я написала, що не кидаю думки піти на сцену. Я багато, дуже багато втратила, що не пішла, але тепер учитимуся співу і колись таки поступлю до театру".

Згодом вона з усміхом і трепетом згадуватиме про цю свою юнацьку мрію. У Кимполунзі Ольга відвідувала різні театральні постановки. Коли стала знаною письменницею, у Чернівецькому театрі на її честь влаштовувалися ювілейні урочистості, а згодом театр було названо її ім'ям. Твори Кобилянської "Земля", "В неділю рано зілля копала...", "Апостол черні" згодом отримали ще й сценічне втілення.

Цитра - струнний щипковий інструмент, на якому Кобилянська вміла пречудово грати. При цьому створювала власні мелодії, а коли грала - заплющувала очі, віддаючись музиці вповні.

"Нині, по чотирьох місяцях, я знов взялася до цитри. Здивувались струни моїми руками і усміхнулись забутим звуком. Може, буду знов грати..." - писала Ольга в листі коханню свого життя Осипу Маковеєві.

Кобилянська була в захваті від гуцульської музики, а ще від пісень, які створювали "банди музик-циганів". Одного разу з нею трапилася історія, яку пізніше оповіла в листі до Осипа Маковея. Її вразив образ циганки з двома маленькими дівчатками, які прийшли до неї попросити милостиню ("...циганка так покірно кланялася - з на грудях наложеними руками, так покірно, немовби в тій покорі лежала ціла її душа і ціла сила". Згодом письменниця написала новелу "Покора", яка дала назву окремій збірці прози, що побачила світ у Львові в 1899 році.

Цигани Раду, Мавра, її батько Андронаті - персонажі повісті Ольги Кобилянської "В неділю вранці зілля копала...". Тут письменниця запозичила легенду про циганів, "які не прийняли на відпочинок Марії, що втікала з Божим дитятком і Йосифом, через це й змушені спокутувати свою вину - блукати світом.

Кобилянська була вправною господинею, мала чимало власних рецептів приготування і навіть правильного споживання страв, а ще суворо дотримувалась режиму харчування. Їжу їй доводилось готувати протягом всього життя для всієї великої родини. Часом у домі квартирували гімназисти, тож мусила опікуватись ще й ними. А ось вам і рецепт від Ольги Кобилянської:

Пампушки тети Олі з "Апостола черні"

Треба:

літру або й більше муки

шклянку літньої сметанки

5 жовтків

6 дк. (3 ложки) топленого масла

столову ложку цукру

трошки соли

4 дк. підробленого з трошки молока дріжджя

запах

мармеляда

смалець

Беремо муки, даємо трошки соли, цукру, літньої солодкої сметанки, жовтки, топлене масло й подрібнене з цукром-мучкою, й трошки молока та підкисле дріжджя. Це все в мисці вибити ложкою так, щоб аж відставало від ложки; як загусте, дати ще молока. Тісто має бути вільне. Тоді виложити це тісто (без киснення) на стільницю, посипану мукою, й виробляти як звичайно пампушки.

Можна давати до середини потрошки мармеляди. Тепер щойно повинні підкиснути й зразу смажити на гарячому смальці. Посипати цукром з ванілією - й готові. З того буде 40 дуже добрих пампушків.

На долю Кобилянської випали часи румунської окупації краю. Після розпаду Австро-Угорщини 1918 року Буковина перебувала у складі Румунії до 28 червня 1940 року, - часу, коли в Чернівці увійшли радянські війська. У період Другої світової війни Румунія, яка була союзником гітлерівської Німеччини, вертається на Буковину. Румунська сигуранца (поліція) заводить справи на тих, хто співпрацює із радянським режимом. Звинуватити Ольгу Кобилянську було нескладно, зважаючи хоча б на той факт, що її оселю відвідували українські письменники з Києва, а твори активно з'являлися друком у найвідоміших на той час столичних видавництвах радянської України - Харкова й Києва.

На 78-річну Кобилянську було заведено окрему папку. Від арешту письменницю врятувала смерть - її не стало 21 березня 1942 року.

Сигуранца заборонила, щоб траурна процесія пройшла всією вулицею, названою в честь письменниці, а місцева преса відмовилася опублікувати повідомлення про смерть Кобилянської.

У невеликому посмертному оголошенні, видрукованому на маленькому аркуші, цензура у словосполученні "українська письменниця" слово "українська" викреслила. Багато людей не змогли попрощатися з Кобилянською не тільки через те, що були затримані телеграми, які сповіщали про її кончину, а й через заборонений окупантами в'їзд до Чернівців.

"В неділю рано зілля копала..."

"Земля"

"Людина"

"Царівна"

"Valse melancolique"

"Через кладку"

"Некультурна"

"Аристократка"

"Сниться"

"Апостол черні"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олена Юрченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Нерозгадана Ольга Кобилянська: 10 фактів про письменницю до її дня народження

# data[].attributes.attachment_link.description
"Живемо як в мішку і вичікуємо спокою-миру" - писала свого часу Ольга Кобилянська. 27 листопада відзначаємо її день народження. Українська письменниця-модерністка, рання учасниця феміністичного руху на Буковині і майстриня драматичної оповіді, а ще - близька товаришка Лесі Українки.

# data[].attributes.headline
Ольга Кобилянська. Аудіотвори. Плейлист

# data[].attributes.subject
Ольга Кобилянська. Аудіотвори. Плейлист

# data[].attributes.attachment_link.title
ольга кобилянська аудіокниги - Пошук Google

# data[].attributes.headline
Ольга Кобилянська. Знайомство і закоханість в Осипа Маковея. Ч. 2 

# data[].attributes.subject
Ольга Кобилянська. Знайомство і закоханість в Осипа Маковея. Ч. 2 

# data[].attributes.attachment_link.title
Ольга Кобилянська. Знайомство і закоханість в Осипа Маковея. Частина 2 / ГРА ДОЛІ

# data[].attributes.headline
Ольга Кобилянська. Перші романтичні почуття юної письменниці. Ч.1

# data[].attributes.subject
Ольга Кобилянська. Перші романтичні почуття юної письменниці. Ч.1

# data[].attributes.attachment_link.title
Ольга Кобилянська. Перші романтичні почуття юної письменниці / ГРА ДОЛІ

# data[].attributes.headline
Ольга Кобилянська - стильна феміністка та урбаністка

# data[].attributes.subject
Ольга Кобилянська - стильна феміністка та урбаністка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дарина Романська

# data[].attributes.attachment_link.title
Ольга Кобилянська - стильна феміністка та урбаністка, а не страшненька подружка Лесі Українки

# data[].attributes.headline
Ольга Кобилянська. Біографія. Цікаві факти 

# data[].attributes.subject
Ольга Кобилянська. Біографія. Цікаві факти 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Останній Гетьман

# data[].attributes.attachment_link.title
Ольга Кобилянська | Біографія | Цікаві факти |

# data[].attributes.headline
Ольга Кобилянська. Повні тексти творів

# data[].attributes.subject
Ольга Кобилянська. Повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.title
Кобилянська Ольга - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.description
Кобилянська Ольга Юліанівна - перелік повних текстів творів, що можна прочитати та завантажити в бібліотеці УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Ольга Кобилянська. Біографія

# data[].attributes.subject
Ольга Кобилянська. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ОЛЬГА КОБИЛЯНСЬКА

(1863 - 1942)

Народилася Ольга Кобилянська 27 листопада 1863р. у містечку Гура-Гумора в Південній Буковині в багатодітній сім'ї дрібного урядовця. З дитячих років вона знала не тільки українську, а й польську та німецьку мови, якими говорили в її родині. Дитинство й юність майбутньої письменниці минули в румунсько-німецьких містечках Гура-Гумора, Сучава, Кімполунг. Пізніше вона жила в с. Димка, а з 1891р. - у Чернівцях.

У Південній Буковині, заселеній переважно німцями й румунами, жили й українці. Але українських шкіл чи культурно-освітніх закладів у 60 - 80-ті рр. тут не було. Німецька школа не могла дати Кобилянській будь-яких знань з історії культури українського народу. Перші літературні твори О. Кобилянської, написані німецькою мовою ще без чіткого уявлення, "що значить слово "література", припадають на початок 80-х рр. ("Гортенза, або нарис з життя однієї дівчини", "Доля чи воля?"). Ранні неопубліковані твори Кобилянської ("Гортенза", "Малюнок з народного життя на Буковині", "Видиво", "Людина з народу" та ін.) сьогодні зберігають переважно пізнавальне значення, відображаючи окремі сцени з життя містечкової інтелігенції, людей з народу.

Німецька мова, як і німецька культура, відіграли позитивну роль у житті й творчості Кобилянської. Вони, як слушно зауважила Леся Українка, допомогли Кобилянській вийти в широкий світ загальнолюдської культури. Але для утвердження Кобилянської як української письменниці необхідно було глибоко знати не лише українську мову, а й надбання української літератури. Цю істину вона все ясніше почала усвідомлювати і з кінця 80-х років наполегливо вивчає культурну спадщину свого народу, виявляє дедалі більший інтерес до його життя.

Тоді ж вона бере активну участь у так званому феміністичному русі, який зачепив чимало наболілих питань, над якими замислювалися представники передової інтелігенції. Ставши у 1894р. однією з ініціаторок створення "Товариства руських жінок на Буковині", Кобилянська обгрунтувала мету цього руху в брошурі "Дещо про ідею жіночого руху". Письменниця порушила питання про тяжке становище жінки "середньої верстви", активно виступила за рівноправність жінки й чоловіка, за її право на гідне людини життя.

Ці думки виявилися в ранніх творах письменниці. У деяких з них ("Гортенза", "Вона вийшла заміж" та ін.), змальовуючи духовний світ своїх героїнь, письменниця робить наголос на їх пошуках особистого щастя. В "Людині", а ще більше в "Царівні" особисте щастя героїнь Кобилянської більшою чи меншою мірою вже пов'язується з соціальними проблемами, активною позицією людини в житті, з необхідністю боротися з обставинами, що сковують розвиток її духовних сил.

Продовжуючи проблематику "Людини", повість "Царівна" (1895) свідчила про розширення світобачення письменниці, поглиблення її реалістичної манери, засобів психологічного аналізу. Повість має складну творчу історію. Писалась вона і доопрацьовувалась тривалий час (1888 - 1893), первісний текст її був німецький, пізніший - український. Надрукована повість була в газеті "Буковина" (1895) і того ж року вийшла в Чернівцях окремим виданням.

Торкнувшись морально-етичних проблем життя інтелігенції у таких новелах, як "Аристократка" (1896), "Impromptu phantasie", Кобилянська продовжує розробляти їх у наступних творах і створює три цілісних образи жінок-інтелігенток в оповіданні "Valse melancolique" (1898). Згодом вона повертається до цієї теми в повістях "Ніоба" (1905), "Через кладку", "За ситуаціями" (1913).

Тема інтелігенції проходить через усю творчість Кобилянськоі - від її ранніх оповідань та повістей до "Апостола черні".

Зображення життя села, його соціально-психологічних і морально-етичних проблем стало другою провідною лінією творчості Кобилянської. "Щоденники" письменниці переконливо свідчать, що в другій половині 80-х рр. вона вже замислюється над долею народу, пов'язуючи проникнення в його життя з опануванням соціалістичних ідей. В новелі "Жебрачка" (1895) письменниця вперше показує людину з народу, яка опинилася без засобів до існування, живе з милостині. У середині 90-х рр. письменниця поглиблює знання життя селянства, чому сприяють її тісні контакти з мешканцями буковинських сіл, зокрема Димки, що згодом увійде в її творчість страшною трагедією-братовбивством ("Земля").

Глибоко правдиві картини з життя села Кобилянська дала в новелах "Банк ру-стикальний", "На полях", "У св. Івана", "Час", "Некультурна".

Визначним досягненням української літератури, вагомим внеском письменниці у розробку теми землі у світовій літературі є повість Кобилянської "Земля". "Факти, що спонукали мене написати "Землю", правдиві. Особи майже всі що до одної також із життя взяті. Я просто фізично терпіла під з'явиськом тих фактів, і коли писала, ох, як хвилями ридала!.." - згадує О. Кобилянська в автобіографічному нарисі "Про себе саму". Саме це дало підстави Франкові назвати "Землю" твором, який, крім художньої цінності, "матиме тривале значення ще й як документ способу мислення нашого народу в час теперішнього тяжкого лихоліття".

На початку 900-х рр., розробляючи проблеми, накреслені в ранніх творах, письменниця прагне розширити сферу своїх художніх пошуків, звертається до абстрактно-символічних тем і образів ("Акорди", "Хрест", "Місяць" та ін.), пише ряд поезій в прозі, серед яких є майстерні художні мініатюри. Кобилянська друкує окремі твори в модерністських журналах "Світ", "Українська хата".

Реалістичні й романтичні тенденції творчості Кобилянської своєрідно поєднуються в одному з її кращих творів - повісті "В неділю рано зілля копала", в основі якої - мотив романтичної пісні-балади "Ой не ходи, Грицю, та й на вечорниці", що неодноразово опрацьовувався українськими письменниками, зокрема М. Ста-рицьким у драмі під однойменною назвою. Повість перекладена багатьма мовами, інсценізована, з успіхом йде на сценах театрів нашої країни.

Творчість Кобилянської 20 - 30-х рр., у період, коли Північна Буковина опинилася під владою боярської Румунії, проходила в особливо складних і тяжких умовах. Українська мова й культура у цьому краї жорстоко переслідувалися, проте й у таких умовах Кобилянська налагоджує контакти з українською літературною молоддю прогресивного журналу "Промінь" (1921 - 1923), з львівським місячником "Нові шляхи", з харківським видавництвом "Рух", де протягом 1927 - 1929рр. вийшли її "Твори" в дев'яти томах.

У творах Кобилянської періоду першої світової війни та часів боярсько-румунської окупації Північної Буковини з'явилися деякі нові мотиви. В оповідання письменниці ввійшла тема війни ("Юда", "Лист засудженого вояка до своєї жінки", "Назустріч долі" (1917), "Зійшов з розуму" (1923) та ін.), що була однією з провідних у творчості В. Стефаника, Марка Черемшини, О. Маковея, К. Гриневичевої та ін.

У деяких оповіданнях та новелах післявоєнного періоду Кобилянська звернулася до відображення тих морально-етичних проблем, що стали предметом художнього аналізу в багатьох її творах, написаних у кінці XIX - на початку XX ст. Так, мотиви "Землі" знаходять своєрідне продовження і певне поглиблення в соціально-побутовому оповіданні "Вовчиха".

Творчість Кобилянської 20 - 30-х рр підпадає під певний вплив символізму ("Сниться", "Пресвятая богородице, помилуй нас!"). У романі "Апостол черні" письменниця певною мірою ідеалізує буковинське духовенство, наділяючи таких духовних пастирів, як о. Захарій, багатьма громадянськими й християнськими чеснотами.

Виступивши в середині 90-х рр. як українська письменниця з оповіданнями й повістями з життя інтелігенції, Кобилянська протягом майже півстоліття створила десятки оповідань, нарисів, новел, повістей, критичних і публіцистичних статей, перекладів, лишила значне за обсягом листування. Велика частина її творів написана німецькою мовою. З них лише деякі були надруковані в періодичних виданнях; у 1901р. вони вийшли окремою книжкою під назвою "Kleinrussische Novellen". Окрему ідейно-тематичну групу становлять мемуарні та публіцистичні твори Кобилянської, написані в радянський період її діяльності.

Обставинами життя і творчістю Кобилянська глибоко вросла в буковинський грунт. Разом з тим вона ніколи не замикалася у вузьких етнографічних рамках і охоплювала зором усю Україну. Активна учасниця загальноукраїнського літературного процесу, Кобилянська постійно спілкувалася з культурами інших народів, зокрема тих, які жили в Австро-Угорській імперії. Завдяки новаторству, співзвучності прогресивним тенденціям світової літератури проза Кобилянської в її вершинних виявах викликала і викликає значний інтерес не лише в нашій країні, а й за її межами. Кращі твори письменниці вийшли у перекладах багатьма мовами, зокрема слов'янськими, відіграли й відіграють важливу роль у міжслов'янських літературних контактах, піднімаючи міжнародний престиж українського художнього слова.

# data[].attributes.attachment_link.title
Кобилянська Ольга Юліанівна: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
ОЛЬГА КОБИЛЯНСЬКА (1863 - 1942) Народилася Ольга Кобилянська 27 листопада 1863р. у містечку Гура-Гумора в Південній Буковині в багатодітній сім'ї дрібного урядовця. З дитячих років вона знала не тільки українську, а й польську та німецьку мови, якими говорили в її родині. Дитинство й юність майбутньої письменниці минули в румунсько-німецьких містечках Гура-Гумора, Сучава, Кімполунг.

# data[].attributes.headline
Галина Тарасюк "Ковчег для металиків" та інші твори

# data[].attributes.subject
Галина Тарасюк "Ковчег для металиків" та інші твори

# data[].attributes.attachment_link.title
Ковчег для метеликів (Недитяча казочка) - Галина Тарасюк / Бібліотека Української Літератури - UkrClassic.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Спочатку він жив у шовковій хатинці-коконі, що погойдувалась на срібних павутинках у затишному дуплі летючого дерева, і був крихітною рожевою лялечкою, такою крихітною, наче його й не було. І взагалі нічого не було, окрім щастя, що він є. Іноді знадвору долітали до нього відголоски щебетливого сміху і шелестіння лагідного голосу - то гомоніло до нього летюче дерево.

# data[].attributes.headline
Г. Тарасюк. Стежкою вгору, що веде вниз. Новели (Аудіокнига)

# data[].attributes.subject
Г. Тарасюк. Стежкою вгору, що веде вниз. Новели (Аудіокнига)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокнига.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Г. Тарасюк. Стежкою вгору, що веде вниз. Новели (Аудіокнига)

# data[].attributes.headline
Галина Тарасюк. Біографія. 26.10.1948

# data[].attributes.subject
Галина Тарасюк. Біографія. 26.10.1948

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Народилася 26 жовтня 1948 року в селі Орлівка Теплицького району Вінницької області. 1968 року переїхала на Буковину. Закінчила філологічний факультет Чернівецького Державного університету. Жила і працювала в Чернівцях - в обласних та міських газетах, на телебаченні, в Чернівецькому літературно-меморіальному музеї Юрія Федьковича. У 90-х була організатором Товариства української мови, "Просвіти", прогресивного жіночого руху в Україні, головою Жіночої Громади Буковини, редактором першої в краї демократичної (відродженої) газети "Час".

2000 року переїхала до Києва. Працювала в часописах "Слово "Просвіти", "Вечірній Київ", "Літературна Україна". Зараз - заввідділом "Української літературної газети".

Автор понад двох десятків книг, зокрема:

Збірок поезії: "Смерековий міст" (К.: Рад. письменник, 1976), "Множина" (К.: "Молодь" 1982), "Світло джерела" ( Ужгород: Карпати, 1984), "Жайворове поле" (К.: Рад. письменник, 1987), "Горельєфи" (К.: Молодь, 1988), "Сотворіння гнізда" (Ужгород: "Карпати", 1989), "На трійцю дощ" (Чернівці: Місто, 1998), вибраного (поезія і проза) "Любов і гріх Марії Магдалини" (Чернівці: Облдрук, 1995).

Прозових книг: "Дама останнього лицаря" (збірка новел) (Чернівці: "Місто", 2004), "Між пеклом і раєм" (роман) (Чернівці: "Місто", 2005), "Жіночі романи" (Бровари: "Відродження", 2006). "Янгол з України" (Київ: "Либідь", 2006), "Новели" (Бровари: "Відродження", 2006), "Трепанація" (Бровари: "Відродження", 2006), "Храм на болоті" (роман) (Бровари: Відродження, 2006), "Цінь Хуань ґонь" (роман) (Біла Церква: "Буква", 2008), "Короткий танець на Віденськім балу" (Бровари: "Відродження", 2009), "Ковчег для метеликів" (новели) (Луцьк: ВАТ "Волинська обласна друкарня", 2009), "Сестра моєї самотності" (роман) (Київ: Освіта України, 2010).

А також сотень публікацій, рецензій, критичних, публіцистичних статей, надрукованих в різних періодичних виданнях, на захист простих людей, соціальних завоювань, духовності та української мови.

Лауреат літературно-мистецької премії ім. Сидора Воробкевича (1998 р.), Всеукраїнської літературної премії імені Володимира Сосюри (1999), Премії Ліги українських меценатів (2000 р.), Державної літературної премії імені Олеся Гончара (2006 р.), Міжнародної літературно-мистецької премії імені Григорія Сковороди (2007 р.), літературно-мистецької премії ім. Ольги Кобилянської (2008 р.), літературної премії ім. Григорія Косинки (2008 р.), літературно-мистецької премії ім. І.Нечуя-Левицького (2009 р.) премії журналів "Жінка", "Німчич", "Березіль" та родини Нитченків за кращий твір року (п'ять раз).

Твори перекладені на вісім мов світу.

Кавалер Ордена княгині Ольги. Нагороджена медаллю "Незалежність України" Міжнародного Академічного Рейтингу популярності "Золота Фортуна", відзнакою Міжнародного лицарського Ордена Архистратига Михаїла.

Заслужений працівник культури України.

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарасюк Галина Тимофіївна: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
Народилася 26 жовтня 1948 року в селі Орлівка Теплицького району Вінницької області. 1968 року переїхала на Буковину. Закінчила філологічний факультет Чернівецького Державного університету. Жила і працювала в Чернівцях - в обласних та міських газетах, на телебаченні, в Чернівецькому літературно-меморіальному музеї Юрія Федьковича.

# data[].attributes.headline
Галина Тарасюк. Повні тексти творів

# data[].attributes.subject
Галина Тарасюк. Повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарасюк Галина - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.description
Тарасюк Галина Тимофіївна - перелік повних текстів творів, що можна прочитати та завантажити в бібліотеці УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Вивчаємо Сухомлинського. Сторінка блогу "Поліанна". 

# data[].attributes.subject
Вивчаємо Сухомлинського. Сторінка блогу "Поліанна". 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Василь Олександрович Сухомлинський - великий педагог, мудрий учитель. У його палкому серці жила велика доброта та любов до всього світу. Він не лише навчав, а й прищеплював кожній дитині найкращі людські якості, виховував доброту, чуйність, людяність, патріотизм, любов до батьків, до людей і до рідної землі.
Народився Василь Олександрович 28 вересня 1918 року в с. Василівка Олександрійського повіту Херсонської губернії (тепер Кіровоградська область) у селянській родині. Він був другою дитиною в сім'ї, яка мала чотирьох дітей.

Батько - Олександр Омелянович був помітною людиною в селі: тесля, член правління колгоспу, учитель праці, сількор, й активний учасник сільської самодіяльності.

Бабуся і мама були обдарованими, творчими натурами, носіями народних традицій, і це значною мірою вплинуло на особистість майбутнього педагога. (Читати далі)

Серед численних народних та авторських казок особливо виділяються коротенькі казкові оповідки Василя Сухомлинського. Високоморальні, сповнені любові до природи, до всіх і до всього живого, вони є тим благодатним засобом, за допомогою якого можна забезпечити комплексну реалізацію завдань фізичного, розумового, мовленнєвого, естетичного, трудового, громадянського виховання дитини... (Твори від А до Я)

Мудрі поради Василя Сухомлинського

Педагогіка партнерства: реалії та перспективи :

Доповідь. IV Міжнародна науково-практична конференція та ХХ Всеукраїнські педагогічні читання "Василь Сухомлинський у діалозі з сучасністю: розвиток творчої особистості"

У статті викладено досвід діяльності шкільної бібліотеки з питань формування і розвитку творчої особистості, комплексного підходу до створення власної моделі становлення компетентного і творчого читача. Висвітлюються основні форми і методи індивідуальної та групової роботи щодо розкриття і підтримки у шкільної молоді талантів, творчих здібностей, індивідуальних обдарувань та виховання гармонійно розвинутої особистості у контексті гуманістичного виховання на засадах педагогічної спадщини В.О.Сухомлинського.(Читати )

Ружанська Т.В. Творча співпраця шкільного колективу та шкільної бібліотеки у процесі формування ціннісного ставлення учнів до природи у контексті громадянського виховання

Доповідь. Всеукраїнська науково-методична конференція "Виховання громадянина-патріота в педагогіці В.О.Сухомлинського та сучасній освітній практиці"

Сьогодні одною з найважливіших проблем, що турбують людство, є екологічна проблема. І від того, як ми будемо її вирішувати, залежатиме майбутнє всього людства. Сучасна школа приділяє значну увагу екологічному вихованню школярів. Адже формувати у дітей почуття любові до природи, навколишнього світу, означає вчити їх любити рідний край, піклуватися про нього, бути справжніми громадянами і патріотами своєї Батьківщини. У статті викладено досвід творчої співпраці школи та бібліотеки з питань формування у школярів ціннісного ставлення до природи та навколишнього світу, виховання гармонійно розвинутої особистості у контексті громадянського виховання на засадах педагогічної спадщини В.О.Сухомлинського.(Читати )

для книжкової виставки з нагоди річниці від Дня народження В.О.Сухомлинського (буклет)

Антонець М. Я. Сучасні проблеми діяльності вчителя у педагогічній спадщині В.Сухомлинського : монографія. 6-те вид. Київ : Четверта хвиля, 2013. 224 с.

9.Сухомлинский В. А. Серце отдаю детям. Рождение гражданина. Письма к сыну. Київ : Рад. школа, 1985. 557 с.

14. Сухомлинский В. А. Павлышская средняя школа : обобщение опыта учебно-воспитательной работы в сельской школе. 2-е изд. Москва: Просвещение, 1979. 393 с., 9 л. ил.

15. Сухомлинский В. А. Разговор с молодым директором школы. 2-е изд. - Москва : Просвещение, 1982. 206 с.

17. Сухомлинський В. О. Розмова з молодим директором. Київ: Рад. школа, 1988. 284 с.

19. Сухомлинский В. А. Письма к сыну : кн. для учащихся. 2-е изд. Москва : Просвещение, 1987. 128 с.

# data[].attributes.attachment_link.title
Вивчаємо В.Сухомлинського

# data[].attributes.attachment_link.description
Василь Олександрович Сухомлинський - великий педагог, мудрий учитель. У його палкому серці жила велика доброта та любов до всього світу. Він не лише навчав, а й прищеплював кожній дитині найкращі людські якості, виховував доброту, чуйність, людяність, патріотизм, любов до батьків, до людей і до рідної землі.

# data[].attributes.headline
Грицько Бойко "Бруднуля"

# data[].attributes.subject
Грицько Бойко "Бруднуля"

# data[].attributes.attachment_link.title
Грицько Бойко. Бруднуля.

# data[].attributes.headline
Грицько Бойко. Смішинки про школу. Збірка

# data[].attributes.subject
Грицько Бойко. Смішинки про школу. Збірка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіо Мама ᗩᑌᗪIOᗰᗩᗰᗩ

# data[].attributes.attachment_link.title
Смішинки про школу  😁 Грицько Бойко 😃 збірка

# data[].attributes.headline
Грицько Бойко. "Неохайний"

# data[].attributes.subject
Грицько Бойко. "Неохайний"

# data[].attributes.attachment_link.title
Грицько Бойко. "Неохайний"

# data[].attributes.headline
ГРИЦЬКО БОЙКО. ОТАКИЙ У МЕНЕ НІС

# data[].attributes.subject
ГРИЦЬКО БОЙКО. ОТАКИЙ У МЕНЕ НІС

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
KidStory – анімовані книжки для дітей

# data[].attributes.attachment_link.title
ГРИЦЬКО БОЙКО. ОТАКИЙ У МЕНЕ НІС

# data[].attributes.headline
Грицько Бойко. Вірші для дітлахів зі збірок "Бруднуля" та "Веселинки, вірші, скоромовки"

# data[].attributes.subject
Грицько Бойко. Вірші для дітлахів зі збірок "Бруднуля" та "Веселинки, вірші, скоромовки"

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Мала Сторінка

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Завантажити текст збірки віршів Грицька Бойка (txt.zip)

За матеріалами: За матеріалами: Грицько Бойко. "Бруднуля". Вірші для молодшого шкільного віку. Художник Валерій Мануйлович. Київ, видавництво "Веселка", 1989 р., 24 с. Грицько Бойко. "Веселинки, вірші, скоромовки". Київ, "Веселка", 1965 рік. Дивіться також:
У дитячій літературі немає жанрів, які б не підкорилися Г. Бойку, він натхненно створював все: поеми, вірші, скоромовки, лічилки, загадки, п'єси-казки. Письменник видав близько ста книжок для дітей. Він, як ніхто інший, вмів не просто розважати молодших читачів, а й з теплим, добрим гумором дотепно й незлобливо показати найрізноманітніші вади дитячого характеру. Вереда, замазура, хвалько, брехун, ледар, базіка, невіглас, недотепа, боягуз, підлабузник, задавака, ябеда, роззява, симулянт - ось "знамениті" персонажі його чудових віршів та поем. Його смішинки про малят і звірят, шкільні й спортивні веселинки, скоромовки-спотиканки, загадки адресовані тим, хто цінує гостре, влучне слово, любить і розуміє гумор, уміє покепкувати не тільки з когось, а й із себе самого.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дитячі вірші грицька бойка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
грицько бойко

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вірші для дітей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
малюнки валерія мануйловича

# data[].attributes.attachment_link.title
Грицько Бойко. Вірші для дітлахів зі збірок "Бруднуля" та "Веселинки, вірші, скоромовки"

# data[].attributes.attachment_link.description
Завантажити текст збірки віршів Грицька Бойка (txt.zip) За матеріалами: За матеріалами: Грицько Бойко. "Бруднуля". Вірші для молодшого шкільного віку. Художник Валерій Мануйлович. Київ, видавництво "Веселка", 1989 р., 24 с. Грицько Бойко. "Веселинки, вірші, скоромовки". Київ, "Веселка", 1965 рік. Дивіться також: У дитячій літературі немає жанрів, які б не підкорилися Г.

# data[].attributes.headline
Грицько Бойко. Повні тексти творів

# data[].attributes.subject
Грицько Бойко. Повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Біографія Грицька Бойка

# data[].attributes.attachment_link.title
Бойко Грицько — повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.description
Бойко Грицько Пилипович — перелік повних текстів творів, що можна прочитати та завантажити в бібліотеці УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Грицько Бойко. Біографія

# data[].attributes.subject
Грицько Бойко. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Грицько Бойко ввійшов у літературу для дітей на початку 50-х років XX ст. і дуже швидко полюбився маленьким читачам. Лише в Україні за життя поета вийшло понад п'ятдесят книжок. Смішинки про малят і звірят, шкільні й спортивні веселинки, скоромовки-спотиканки, загадки адресовані тим, хто цінує гостре, влучне слово, любить і розуміє гумор, уміє покепкувати не тільки з когось, а й із себе самого.

Григорій Пилипович Бойко народився на Донеччині. Декілька поколінь Бойків, як згадує його син Вадим, уміли говорити віршами. Дід по материнській лінії, Олексій Корнієцький, залишив по собі кілька десятків пісень, які ще й досі співають у селах Донеччини. А батько поета, Пилип Бойко, теж писав вірші. Щоби видати їх, односельці зібрали гроші і відрядили секретаря місцевої комсомольської організації аж до Москви. І вийшла збірка "Чайка" українською мовою, але тодішня влада виплатила авторові гонорар... бібліотекою, 2000 невеликого формату книжок, які читало все рідне село Оленівка. Пилипа Бойка відправили на науку до Харкова, де він провчився лише рік, але встиг здружитися з однокурсником Володимиром Сосюрою...

Після закінчення семирічки Григорій Бойко навчався в Оленівській рудниковій школі. Відстань до школи була чимала, тому доводилося хлопцеві щодня вставати о четвертій годині, кілька кілометрів іти пішки до станції, а вже звідти їхати робочим поїздом до школи.

Почалася війна. Ще юнаком зі шкільної парти пішов Григорій на фронт, а повернувся звідти тяжко пораненим. Після війни майбутній письменник навчався на літературному факультеті Донецького педінституту.

Початком своєї літературної діяльності Григорій Пилипович вважав 1950 рік: саме тоді вийшла його перша збірка віршів "Моя Донеччина". Але друкуватися він почав ще школярем. З мізерних гонорарів купував для сім'ї бодай якісь крупи і цим дуже пишався. Ще студентом видав першу книжку, і його одразу ж прийняли до Спілки письменників. Потім було ще кілька ліричних збірок. А згодом поет став писати виключно для дітей. У дитячій літературі не знайдеться, напевне, жанру, в якому б не працював Грицько Бойко: поеми, вірші, скоромовки, лічилки, загадки, п'єси-казки, тобто все, що подобається таким чарівним жителям країни Дитинства.

Письменник видав близько ста книжок для дітей. Ще за життя наклад його книжок сягав двадцяти мільйонів. Особливо полюбилися малечі "Билиці дяді Гриця", "Про дідуся Тараса", "Смішинки", "Хлопчик Ох", "Ніс у сметані", "Шпаргалка-виручалка" та інші.

А ще на слова поета створено понад чотириста пісень, здебільшого для дітей. Збірник пісень на слова Г. Бойка "Соловейко" побачив світ у 1974 році.

# data[].attributes.attachment_link.title
Бойко Грицько Пилипович: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
Грицько Бойко ввійшов у літературу для дітей на початку 50-х років XX ст. і дуже швидко полюбився маленьким читачам. Лише в Україні за життя поета вийшло понад п'ятдесят книжок. Смішинки про малят і звірят, шкільні й спортивні веселинки, скоромовки-спотиканки, загадки адресовані тим, хто цінує гостре, влучне слово, любить і розуміє гумор, уміє покепкувати не тільки з когось, а й із себе самого.

# data[].attributes.headline
Пагутяк Галина. Розмова з письменницею

# data[].attributes.subject
Пагутяк Галина. Розмова з письменницею

# data[].attributes.attachment_link.title
Галина Пагутяк, письменниця

# data[].attributes.headline
Пагутяк Галина. Повні тексти творів

# data[].attributes.subject
Пагутяк Галина. Повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.title
Пагутяк Галина - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.description
Пагутяк Галина Василівна - перелік повних текстів творів, що можна прочитати та завантажити в бібліотеці УкрЛіб