# data[].attributes.headline
Біографічні відомості

# data[].attributes.subject
Біографічні відомості

# data[].attributes.attachment_link.title
Біографія Тараса Шевченка

# data[].attributes.headline
Відеоурок за творчістю Т.Шевченка

# data[].attributes.subject
Відеоурок за творчістю Т.Шевченка

# data[].attributes.attachment_link.title
Т. Шевченко. Онлайн-курс з підготовки до ЗНО "Лайфхаки з української літератури"

# data[].attributes.headline
Аудіокнига "Катерина"

# data[].attributes.subject
Аудіокнига "Катерина"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокнига.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Шевченко. Катерина (Аудіокнига)

# data[].attributes.headline
Ідейно-художній аналіз

# data[].attributes.subject
Ідейно-художній аналіз

# data[].attributes.attachment_link.title
Т. Шевчеко Катерина

# data[].attributes.headline
Аналіз поеми

# data[].attributes.subject
Аналіз поеми

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Аналіз поеми "Катерина" Тараса Шевченка допоможе підготувати літературний паспорт твору та визначити, яка тема, ідея, жанр, напрям, образи, сюжет та композиція, проблематика, художні засоби, характеристика героїв.

"Катерина" Шевченко аналіз твору (паспорт)

Автор - Тарас Шевченко

Рік написання - 1838.

Поема має присвяту - В. А. Жуковському. "Василию Андреевичу Жуковскому на память 22 апреля 1838 года".

Жанр - соціально-побутова поема

Літературний рід: ліро-епос.

Напрям - романтизм (з елементами сентименталізму)

Тема поеми "Катерина": трагічна доля жінки-покритки й дитини-безбатченка у кріпосному суспільстві.

Ідея "Катерина": гнівний осуд панської розбещеності, співчуття жінці-матері, захист знедолених. Ідея вільного кохання.

Герої: Катерина, її батьки, син Івась, москаль Іван.

Образи поеми "Катерина":

Катерина - образ України (прообраз героїні - Оксана Коваленко).

Іван - образ байстрюка.

Офіцер - негідник (в кульмінації).

Наскрізним у творі є образ шляху.

Проблематика "Катерина"

любов і страждання;

батьки і діти;

моральні закони тогочасного суспільства, їх порушення;

честь і безвідповідальність;

крах ілюзій

Сюжет та композиція поеми "Катерина"

Експозиція: пролог-звернення поета, в якому він застерігає дівчат не кохатися із москалями; кохання і розлучення Катерини з офіцером.

Зав'язка: Катерина за наказом батьків іде з рідної домівки.

Кульмінація: героїня зустрічається з москалем; вона накладає на себе руки.

Розв'язка: епілог - доля Івася-байстря, його випадкова зустріч з "батьком".

Композиція.Поема має вступ (звернення до дівчат-селянок "Кохайтеся, чорноброві, та не з москалями"), 4 розділи (народження нешлюбного сина; прощання з батьками; поневіряння Катерини на чужині; зустріч із спокусником-офіцером і смерть Катерини) та епілог (зустріч з Катерининим сином-підлітком - поводирем сліпого кобзаря; коротка, але велемовна зустріч Івася з батьком-паном, що відцурався своєї дитини)

Молода українська дівчина на ім'я Катерина зустрічається з російським офіцером (вона у творі називає його Іваном) і згодом вагітніє від нього. А її коханий тим часом поїхав на війну в Туреччину, вона чекає його повернення, але він так і не повертається.

Катерина після народження її сина-байстрюка стає ганьбою для своїх батьків і посміховиськом для чужих людей. Засмучені батьки проганяють її геть з дому разом з дитиною. Дівчина йде шукати свого коханого аж у Москву. Вона зустрічає російських солдат, у них вона питає про свого коханого, але ті нічого не знають та тільки насміхаються з неї. Її разом із сином у дорозі застає зима.

Катерина зупиняється із сином у шинку і незабаром дійсно зустрічає Івана разом з іншими солдатами, але той і знати її не хоче, вона сподівається, що він хоч візьме із собою свого сина. Катерина виносить дитя щоб показати його батькові, але той просто утік. У відчаї Катерина кладе сина на шлях, а сама біжить у діброву до ставу де і топиться. Плач малої дитини почули лісники і врятували мале хлопча.

У наступному епізоді син Катерини у якості провожатого іде разом із старим кобзарем до Києва. У берлині їде Іван і його жінка, яка покликала хлопчика до себе та дала гроші. Батько впізнав сина, але потім "одвернувся".

"Катерина" художні засоби:

"Катерина" характеристика героїв

- гарна дівчина із села, щира й довірлива, яка закохалася в " москалика, як знало серденько ". Героїня не сумнівалася у тому, що він теж її кохає, тому не слухала порад батьків. Але після народження позашлюбної дитини вона була жорстоко покарана осудом і ганьбою. Народження сина стало не щасливою подією, а принесло лише горе та ганьбу.

Зрозумівши, що дуже завинила перед батьками, Катерина просить вибачення у них, але не отримує його. Вони виганяють доньку з дому через суворі закони народної моралі в кріпоссному суспільстві. Нещасна Катря йде з рідного села, думаючи про самогубство. Лише тепер вона розуміє, що доля її сина буде тяжкою. Героїня пішла на Московщину шукати свого милого.

Доля врешті звела їх, але москаль зрікся її та сина. Нещасна дівчина, втративши останню надію, залишила Івася на шляху, а сама кинулася в ополонку.

Катерина - трагічний образ, її трагедія криється в суспільних умовах тогочасної дійсності. Образ Катерини є символом України, зрадженої і зневаженої Москвою.

Батько Катерини - неговіркий, суворий чоловік, але справедливий і люблячий;

Мати Катерини - ніжна, емоційна, покірна долі й моральним законам свого часу;

Москаль (офіцер-спокусник) брехливий, підступний, морально розбещений, грубий, безчесний і безсовісний, жорстокий і нелюдяний.

Особливості твору

Для твору характерна віршувальна різноманітність, особливо відрізняються в ньому ліричні відступи і частини поеми, що містять розвиток дії. Це сприяє більш яскравому й повному вираженню авторського задуму, чітко розмежовує частини твору.

Поема написана незабаром після викупу Т. Шевченка з кріпацтва. На допиті в ІІІ відділі поет сказав: "Первое мое стихотворение под названием "Катерина" посвящено Жуковскому, которое возбудило энтузиазм в малороссиянах, и я стал продолжать писать стихи, не оставляя живописи".

За жанром це реалістична соціально-побутова поема з елементами романтичної поетики про долю простої селянської дівчини, яку збезчестив офіцер-дворянин. Поема "Катерина" - перший твір, у якому поет звернувся до теми жінки-покритки і ширше - жінки-матері. Ця тема стала наскрізною в подальшій поетичній і прозовій творчості Т Шевченка ("Слепая", "Відьма", "Наймичка", "Марія" та ін.).

За неписаними, але загальноприйнятими законами звичаєвого права про сім'ю та шлюб, дівчина, яка стала матір'ю до одруження, підлягала осуду й ганьбі. Оскільки жінки, за тодішніми звичаями, зобов'язані були постійно носити якийсь головний убір, виконувався обряд покриття: кілька шановних у селі жінок збиралися і пов'язували ("покривали") хусткою голову необачній дівчині. Звідси й глумлива назва - покритка.
Злий поговір, неслава, які не щадять і старої матері ("Мабуть, сама вчила"), призводять до того, що батьки зважуються на жорстокий вчинок. Вони мусили скоритися громадській думці, усталеному закону співжиття.

У давнину був звичай: залишаючи назавжди свій край, люди брали жменьку рідної землі, яку мали покласти в їхню труну при похованні в чужій стороні. Цього звичаю дотримується і Катерина, бо цілком свідома того, що більше не повернеться додому. 2.11. Роль ліричних відступів - композиційного елементу в поетичному творі.

Новим для української поезії елементом композиційної техніки є в Т. Шевченка ліричні відступи, діалогічні вставки, в яких поет раз у раз звертається безпосередньо до свого уявного читача. Таких ліричних відступів у поемі кілька: "Кохайтеся, чорноброві, та не з москалями"; "Катерино, серце моє", Отаке-то на сім світі роблять людям люди", "Бач, на що здалися карі оченята", "Отаке-то лихо бачите, дівчата", "Сирота-собака має свою долю". Ліричні відступи були елементом цілком природним для поезії Т. Шевченка. В ліричних відступах поет виступає борцем проти традиційних поглядів затурканого, темного народу на "гріхи" матерів-покриток, проти ідіотизму сільського побуту.

Висловлюючи глибоке співчуття покинутим дівчатам-покрит-кам, Т. Шевченко підносився до розуміння справжніх соціальних причин, які породжували аморальні явища. Тон його ліричних відступів, як і всієї поеми такий, що й народ, повний суворих традицій, сам починає розуміти невиправдану жорстокість цих традицій, розчулюється, переймається співчуттям і любов'ю до тисяч таких, доля яких подібна до долі Катерини. Ліричні відступи відігравали важливу роль і з погляду композиції твору. Вони затримували розвиток сюжету, зосереджували увагу читача на найбільш напружених трагічних моментах, змушували читача глибше, безпосередніше переживати трагедію героїв.

Наприкінці другого розділу, після змалювання тяжкої сцени прощання Катерини з батьками та рідним селом, коли вона "за сльозами за гіркими і світа не бачить", а потім Утерлася, повернулась, / Пішла... тільки мріє. Подається коротка згадка про смерть батьків Катерини: Та не чули вони вже тих речей - / Ні батько, ні матір.
Описавши драматичну сцену вигнання Катерини з села, автор роздумує над тим, чому люди такі нещадні одне до одного (А за віщо?).

У першому ліричному відступі третього розділу темна ніч символізує непевне становище героїні, яка не знає, де шукати батька своєї дитини. Образи жовтих пісків та лютої зими в народній творчості є символами тяжких життєвих випробувань. Поет проймається настроями героїні й разом з нею тривожиться за результати пошуків москаля. У ці роздуми вплітаються і спогади поета про власні мандри.

Таким чином, єдність, взаємозв'язок усіх елементів поеми, взаємно доповнюючи і поглибшуючи один одного, дають у результаті таку художню форму, яка втілює все ідейне багатство твору.

Т. Шевченко "Катерина" аудіокнига скорочено

# data[].attributes.attachment_link.title
"Катерина" АНАЛІЗ - Тарас Шевченко - Dovidka.biz.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Аналіз поеми "Катерина" допоможе підготувати літературний паспорт твору (тема, ідея, жанр, напрям, образи, сюжет та композиція, проблематика)

# data[].attributes.attachment_link.title
21. Шевченко. Катерина

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокниги для ЗНО та не тільки

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Шевченко «Кавказ» | Поема | Слухати онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
22. Шевченко. Кавказ

# data[].attributes.headline
Аналіз поеми

# data[].attributes.subject
Аналіз поеми

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Кавказ" Шевченко аналіз твору - тема, ідея, жанр, віршовий розмір, сюжет, композиція. Ця інформація допоможе підготувати літературний паспорт твору.

"Кавказ" Шевченко аналіз (паспорт) твору

Автор - Тарас Шевченко

Рік написання: 18 листопада 1845 року

Поему "Кавказ" Т. Шевченко присвятив своєму другу, уродженцю України, полеглому в бою на Кавказі художникові Якову де Бальмену.

Літературний напрям: реалізм

Тема "Кавказ": викриття загарбницької політики російського самодержавства, показ страждань поневолених народів Кавказу, зображення реакційної ролі церкви і прогнилої дворянської культури.

Ідея "Кавказ": співчуття поневоленим, схвалення патріотичної і мужньої боротьби горців, утвердження безсмертя народу, гнівний осуд самодержавства, кріпосництва і православ'я - душителів свободи, носіїв темноти, страждань та звироднілої панської моралі, полум'яний інтернаціональний заклик об'єднаної боротьби всіх народів проти спільного ворога - російського царизму.

Головна думка: "Борітеся - поборете!".

Провідний мотив: Боротьба за незалежність, вірність Батьківщині, патріотизм та героїзм горських народів

Віршований розмір "Кавказ": Значна частина сатири написана чотиристопним ямбом, поет відчув силу "викривального ямба", як називають цей розмір, і з гнівом кинув його на ненависного ворога.
Тарас Шевченко "Кавказ" головні герої та образи:

Ліричний герой-оповідач.

Образ Прометея,

орла,

образ горців,

завойовник-колонізатор,

чуреку і саклі.

Жанр "Кавказ"

сатирична поема з елементами ліричного;

цей твір не є у повній мірі поемою. У ній немає героїв, сюжету, не зображено динаміки розвитку характерів персонажів через сюжет. Немає епічних картин, епізодів, твір наскрізь ліричний, філософський, емоційний. Але значущість проголошених у "Кавказі" гуманістичних ідей підіймає цей твір до рівня політичної і сатиричної поеми, у якій цілісною картиною зображено загарбницьку політику імперії і проголошено гімн волі та жалю за невинно загиблими;

І. Франко назвав "Кавказ" "...це огниста інвектива проти темного царства..."

Сатиричний твір - інвектива з елементами лірики та героїки.

Сюжет "Кавказ"

Поема розповідає про загарбницьку безглузду війну, що десятиріччями веде самодержавство з маленькими кавказькими народами, чия національна свідомість настільки висока, що не вдається цей народ здолати.

У творі звучить ніби гімн героям-кавказцям, що борються за волю, й звинувачення в безглуздій невиправданій війні, яка не принесе користі ні Кавказу, ні народам імперії. Тільки верхівка країни може отримає зиск і задоволення.

Композиція "Кавказ"

Твір написаний у формі революційно-викривального ліричного монологу, сповненого ораторських, агітаційно-закличних інтонацій надзвичайної пристрасної сили. Це монолог, точніше - цикл монологів, що має різних адресатів, і від адресатів залежить характер і ступінь поетової пристрасті.
Вся колосальна панорама російського життя з безліччю внут-рішніх планів і переходів, зі складними образами в поемі вмістилася в 178 віршованих рядках.

Експозиція: романтичне зображення величі Кавказьких гір; давньогрецький міф про Прометея.

Зав'язка: розмірковування автора над стражданнями, приниженням народу від жорстоких утисків катів-гнобителів та засудження бездіяльності, пасивності простого люду в зв'язку з цим.

Кульмінація: монолог-звернення колонізатора до горця.

Розв'язка: інтимний реквієм по загиблому другові, "доб-рому", "незабутньому" Якову де Бальмену, який випив з московської чаші московську отруту". Значить, його вбивця - царизм, а не горці.

Художні засоби "Кавказ"

Для викриття та засудження загарбницької політики влади Т. Шевченко створює рядки, сповнені великого емоційного напруження. Мова поеми наповнюється гіперболами, використаними у зростаючій градації риторичними питаннями й окликами. Сатирична метафора "війна - царське полювання" розгортається в сарказмі й іронії панегірика царю-"батюшке" та його "хортам, і гончим, і псарям". Протиставляє цареві він справжніх славних героїв, борців за волю. Так на контрасті створюється напружена поезія: від сарказму - до лірики, від іронії - до уславлення.
Поетика твору підпорядкована завданню втиснути у невеличкий обсяг величезну картину життя в Російській імперії, цілий калейдоскоп образів і роздумів. Тому мова твору афористична і лаконічна ("борітеся - поборете").

Ідейно-художній аналіз "Кавказ"

Поема починається похмурим пейзажем гір, оповитих таємними хмарами і засіяних горем, политих кров'ю. Горем і кров'ю горців. Пейзаж - подальша розповідь про сумні події. З цією метою автор використав народнопоетичний метафоричний образ засівання горя і сліз.

У символічному образі Прометея Т. Шевченко показав незламність народів царської Росії, їх титанічність і життєдайність, що протистоїть хижаку - царизму, який "карає... що день... добрі ребра й серця розбиває" і п'є кров трудящих. Але народ безсмертний, його кров "живуща", і тому кат народів "не вип'є живущої крові", "не скує душі живої". Поет незмірно радіє з приводу того, що серце народу "знову оживає і сміється знову". Як гімн нездоланності народу звучать натхненні слова поета: Не вмирає душа наша, / Не вмирає воля.

У минулому звертанні до Бога Т. Шевченко говорить про спільність долі всіх народів царської імперії - "правда наша п'яна спить". Кати - царі і царята - до того знущаються над людьми, що "течуть... кровавії ріки", що тяжко зароблений хліб насущний селянка замішує не водою, а "кровавим потом і сльозами".

Повторивши далі початковий пейзаж, автор показує невимовні страждання народу уже не в переносному, а в прямому значенні: Лягло костьми / Людей муштрованих чимало. / А сльоз, а крові?

Так Т. Шевченко висловлює гнів не тільки до винуватців трагедії народу, а й трагедії війська, яка полягає не тільки в тому, що гинули тисячі солдат, а й у тому, що солдати - вчорашні селяни - стріляли в таких же селян. За цей всенародний злочин автор саркастично глузує з царя, ставлячи його в один ряд з псарями і собаками-хортами.

Зразу ж після в'їдливого "Слава!", яке треба розуміти як "Ганьба царям", Шевченко знову вживає те саме слово "слава", але вже в прямому розумінні. Він славить кавказькі сині гори і мужніх горців - "лицарів великих". Звертаючись до всіх народів, уярмлених царизмом, поет закликає: "Борітеся - поборете!", бо за них правда. Так забриніли в поемі скупі, але глибокі мотиви революційної героїки.

Твір викриває гнобительську суть поміщицько-самодержавного ладу. Царську Росію поет змалював як велику тюрму народів: "А тюрм, а люду!.. Що й лічить!".
Провідниками цієї політики є царська влада, поміщики і духовенство.
З ненавистю говорить Т. Шевченко про панівний клас тодішньої Росії, про клас поміщиків, як недолюдків, що знущаються з трудящих.

Поет викриває панів-лібералів, які вважали себе народолюбцями, бо називали трудящих братами. За їхні брехливі запевнення в любові до народу Т. Шевченко характеризує їх як "суєсловів, лицемірів". Він з обуренням говорить: Ви любите на братові / Шкуру, а не душу!
Православна церква, яка була опорою кріпосницьких порядків і розсадником темряви, виправдовувала грабіжницькі дії царизму та поміщиків: В нас дери, / Дери та дай, / І просто в рай, / Хоч і рідню всю забери!
Так "просвіщали" народ служителі церкви. У гнівних словах розкриває поет, яку "науку" несли народові духовні й світські царські "цивілізатори": Як і тюрми мурувати, / Кайдани кувати, / Як і носить!..
Царизм здійснював свою політику на Кавказі ціною багатьох тисяч людських жертв, ціною глибокого народного горя.
Викриваючи хижацьку діяльність самодержавства, Т. Шевченко закликав боротися проти нього, оспівав славу тих, хто не корився силі гнобителів.

Шевченко "Кавказ" слухати (аудіокнига)

# data[].attributes.attachment_link.title
"Кавказ" АНАЛІЗ (паспорт) - Тарас Шевченко - Dovidka.biz.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
"Кавказ" Шевченко аналіз твору - тема, ідея, жанр, віршовий розмір, сюжет, композиція. Ця інформація допоможе підготувати літературний паспорт твору. Автор - Тарас Шевченко Рік написання: 18 листопада 1845 року Поему "Кавказ" Т. Шевченко присвятив своєму другу, уродженцю України, полеглому в бою на Кавказі художникові Якову де Бальмену.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокниги для ЗНО та не тільки

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Шевченко «Сон» («У всякого своя доля») | Поема | Слухати онлайн | Аудіокнига

# data[].attributes.headline
Жанр поеми "Сон" - сатирична поема, політична сатира, авт. - "комедія"

# data[].attributes.subject
Жанр поеми "Сон" - сатирична поема, політична сатира, авт. - "комедія"

# data[].attributes.headline
Аналіз поеми "Сон"

# data[].attributes.subject
Аналіз поеми "Сон"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Аналіз поеми Шевченка "Сон" (У всякого своя доля) допоможе визначити, який жанр, тема, ідея, напрям, сюжет та композиція, художні засоби. Ця інформація допоможе підготувати літературний паспорт твору.

"Сон" (У всякого своя доля) Шевченко аналіз твору (паспорт)

Автор - Тарас Шевченко

Рік написання - 1844

Літературний рід: ліро-епос.

Жанр: сатирична поема (політична сатира).

Провідний мотив: зображення справжньої суті російського імперського режиму.

Головні ідеї "Сон": засудження самодержавства й кріпосництва в Російській імперії, висміювання вірнопідданства й аморальності земляків-перевертнів.

Римування - поєднання чоловічої і жіночої рими

Головні герої та образи-символи:

Героями твору є:

оповідач,

землячок (петербурзький чиновник з України),

цар,

цариця,

інші чиновники.

У поемі є такі образи:

Сова як віщий птах, який накликає смерть, цей образ ніби навіює тривогу.

Цар волі "штемпом увінчаний" - цей образ ототожнений із Христом, розіп'ятим між двома розбійниками, у нього від тернового вінця рани, які нагадують сліди від припікання металом.

Білі птахи - душі померлих на будівництві столиці (Петербурга), символ Нового Заповіту, уособлення Святого Духа. Одна з білих пташок символізує Павла Полуботка.

Композиція "Сон"

Поема орієнтовно розмежовується на такі частини:

пролог;

покріпачена Україна;

сибірські нетрі;

самодержавний Петербург;

прийом у царських палатах;

видіння над Невою;

вранішня столиця;

другий прийом у палатах.

Особливості: твір має вступ, три частини (зображення України, Сибіру й Петербурга) й завершення. Події описуються від першої особи. Прийом сну дозволяє авторові показати віддалені місцевості Росії, а також події з минулого.

Прийоми побудови твору:

І - прийом подорожі вві сні за совою (Україною, Сибіром, Петербургом)

ІІ - прийом контрасту (різке протиставлення рис характеру, властивостей предметів чи явищ): чарівний пейзаж і страхітливі картини злигоднів покріпаченого народу; дитина хлібороба, яка не має й шматка хліба, хоча навколо неозорі поля пшениці.

Сюжет "Сон"

Експозиція: пролог, в якому Шевченко роздумує над тим, що у кожної людини своя доля; зображення соціальних й моральних гріхів, які процвітають в країні.

Зав'язка: п'яний ліричний герой лаштується до сну і врешті-решт летить до неба.

Розвиток подій: зображуються картини життя у часи, коли простий люд був покріпачений самодержавством.

Кульмінація: сатирично висміюються кати і грабіжники народу.

Розв'язка: "Не здивуйте, / Брати любі, милі, / Що не своє розказав вам, / А те, що приснилось".

Сюжет: Героєві твору сниться, ніби він летить над Україною, далі над Сибіром і згодом потрапляє до Петербурга. Він оглядає місто, а потім, зробившись невидимим, потрапляє в царський палац. У палаці він бачить, як розлючений цар дає стусани своїм сановникам, а потім бачить наймовірне - цар перетворюється на кошеня. Дивлячись на цю метаморфозу, герой сміється; тоді цар на нього "як зикне" - він і прокинувся.

Проблематика поеми "Сон"

неймовірні страждання трудящих і "райське життя" панів,

свавілля та моральне виродження панівних класів,

хабарництво чиновників,

пробудження національної свідомості трудящих.

"Сон" Художні засоби:

епітети - широкий (шлях); тихий та тверезий, Богобоязливий, пикаті, пузаті та ін.

порівняння - мов кабани годовані, мов сторожа; так із його сердешного, кров, як воду, точить та ін.

тавтологія - у темній темниці,,, голодом замучив.

персоніфікація - тополі по волі... розмовляють з полем

оксиморон - На той остатній Страшний суд Мертвці за правдою встають.

Про твір: авторський підзаголовок твору - комедія - указує не стільки на його жанр, стільки на спосіб відображення дійсності в ньому.

У поемі "Сон" Т. Шевченко вдається до форми сну. Саме такий композиційний прийом (подорож уві сні) дав можливість авторові у відносно невеликому творі зобразити широку панораму життя в тогочасній Росії. В основі композиції поеми чотири частини: вступ і три частини - зображення України, Сибіру й Петербурга.

Перші два рядки вступу звучать іронічно: "У всякого своя доля, І свій шлях широкий", але те, що це іронія, стає зрозуміло читачеві з наступних рядків:

Той мурує, той руйнує,
Той неситим оком -
За край світа зазирає...
Чи нема країни,
Щоб загарбать і з собою
Взять у домовину.

А ось останній рядок вступу звучить уже з відкритою ненавистю - саркастично: "Кров, як воду, точить!..."

Саме маскування й форма сну розширили можливості зобразити широку панораму Російської імперії. Фантастичний політ оповідача за совою переносить читача з України до Сибіру, а звідти до Петербурга. Здавна в нашому народі сову сприймають як віщого птаха, який накликає смерть, цей образ ніби навіює тривогу. Справді, пролітаючи над Україною, ліричний герой милується теплим пейзажем, який викликає в читача радість і естетичне задоволення, але ненадовго, адже чарівна природа різко контрастує з картинами життя простих людей: "Он глянь, - у тім раї, що ти покидаєш, // Латану свитину з каліки знімають, бо нічим обуть//Княжат недорослих..."

Далі спостерігаємо вже не літній, а зимовий пейзаж, який не контрастує з описом життя народу, а, навпаки, підсилює його, будучи співзвучним: на тлі холодної пустелі чути дзвін кайданів. У цьому звуковому образі втілено тисячі людей, засланих у Сибір на каторжні роботи. Хто такий "цар волі", про якого урочисто говорить оповідач? Дослідник творчості Шевченка Ю. Івакін зазначає, що в образ "царя волі" вкладено щось більше, аніж може вмістити образ дворянина із Сенатської площі, це образ величезної узагальнювальної сили: а й справді, відомо, що декабристів не таврували розпеченим залізом, а Шевченків "цар волі штемпом увінчаний". Цей образ ототожнений із Христом, розіп'ятим між двома розбійниками, у нього від тернового вінця рани, які нагадують сліди від припікання металом.

У третій частині поеми ліричний герой переноситься до Петербурга - міста, збудованого на кістках козаків. Душі померлих на будівництві столиці символізують білі птахи ( білий птах - символ Нового Заповіту, уособлення Святого Духа), а одна з пташок символізує Павла Полуботка, якого дуже поважав Т. Шевченко.

Різкому висміюванню піддає автор поеми свого землячка, якого зустрів перед царським палацом, цей дрібний чиновник-хабарник відцурався рідної мови, так і не навчившись літературної російської. Тут суржик виступає засобом характеристики героя, глузування з нього: "Так як же ти//Й говорить не вмиєш//По-здєшнєму?"...

Для викриття звироднілості й зажерливості панівної верхівки Т. Шевченко використовує різні сатиричні засоби (іронія, сарказм, гротеск, карикатура), а найбільше - сарказм: він наділяє панів емоційно-оцінними епітетами "пикаті", "пузаті", порівнянням "мов кабани годовані", називає їх "блюдолизами". їхню суть розкриває гротескна картина, яку І. Франко назвав "генеральним мордобитієм". По суті, у цьому епізоді узагальнено державно-бюрократичну машину імперії, її політичний устрій, у якому вирішальни є кулак. Саркастичними коментарями ліричний герой наділяє царицю, називаючи її "цяцею", він розчарований, бо раніше повірив її "віршомазам", описує її зовнішність, удаючись до карикатури - сатиричного засобу: "Мов опеньок засушений, Тонка, довгонога". З осудом ставиться оповідач до Петра І й Катерини II, які зруйнували Запорозьку Січ і запровадили кріпацтво: "Це той первий, що розпинав // Нашу Україну, // А вторая доконала //Вдову сиротину".

Гротесковим є й кінцевий епізод поеми, у якому від безглуздого крику царя провалюється під землю його челядь, без якої він стає жалюгідним, безсилим і смішним, саме в цей момент розкривається примарна сила царизму.

Іван Франко назвав поему "Сон" " сміливим маніфестом слова проти темного царства ", "першим у Росії сміливим і прямим ударом на гниль і неправду кріпацтва".

Шевченко "Сон" (У всякого своя доля) аудіокнига

"Сон" (У всякого своя доля) скорочено

Головний герой твору вночі повернувся з банкету додому п'яний та заснув.

Йому снився дивний сон, ніби він летить за совою над Україною. Герой прощається з рідним краєм, споглядає чудові пейзажі:

Картина природи кардинально змінюється - герой жахається від страшних сцен мук звичайних українців (якусь вдову змушують платити подушне (податок) за свого померлого чоловіка, а єдиного сина забирають в армію; чиясь дитина помирає від голоду поки матір на панщині; бачить він як йде нещасна покритка з байстрям, від якої відмовилися батьки).

"Он глянь, у тім раї, що ти покидаєш,
Латану свитину з каліки знімають,
З шкурою знімають, бо нічим обуть
Княжат недорослих..."

Згодом герой прилітає до змового Сибіру, де бачить страшеі муки в'язнів-каторжників, що заковані у кайдани. На тлі холодної пустелі чути гул кайданів людей, засланих на каторжні роботи.

"Заворушилася пустиня.
Мов із тісної домовини
На той остатній Страшний суд
Мертвці за правдою встають.
Ні, то люди, живі люди,
В кайдани залиті."

Потім герой потрапляє в столицю імперії Петербург. Він бачить контрастні картини петербурзької дійсності: з одного боку - розкіш і бундючність царського двору, з другого - низи, вбогі, що "на труд поспішають", "заспані дівчата", дрібні чиновники, муштровані солдати. Герой зустрічає землячка-перевертня, який служить у палаці царя, відцуравшись від рідної мови. Земляк пропонує героєві провести його в палац за грошову винагороду. Герой відмовляється від такої пропозиції, стає невидимим і сам потрапляє у палати царя.

У царських палатах оповідач бачить царя й царицю (Миколу I та Олександру Федорівну). Біля правителів безліч придворних, які щоб догодити державцям утратили власну гідність.

Оповідач стає свідком кумедної сцени мордобиття - цар б'є по обличчю найстаршого придворного, той - меншого, той - ще меншого - і так далі. Все робиться для того, щоб догодити цареві. Ця сцена символізує мерзеність царських підданих.

Герой у сні оглядає Петербург, бачить різні споруди. Він згадує минуле України, всі неприємності, які їй заподіяли російські керівники. Оповідачу сумно, бо багато його земляків відцуралися рідної мови та своїх батьків, коли стали російськими чиновниками.

Згодом герой знову потрапляє до царського палацу. Цар через важке похмілля, схожий на ведмедя, який нещодавно виліз із барлоги. Він сварить підданих, і від того безглуздого крику зникає під землю його "челядь", а він залишається один - безсилий і смішний, більше схожий на кошеня (таким чином Шевченко розкриває примарність злої сили царизму).

Героєві стає смішно, а цар почувши сміх гучно крикнув. Від того крику оповідач перелякався й прокинувся.

Інформація для підготовки до ЗНО по поемі "Сон"

Епіграф твору - "Дух истины, его же мир не может прияти, яко не видит его, ниже знает его". Іоанна глава 14, стих 17

Твір "Сон" має підзаголовок КОМЕДІЯ.

У поемі "Сон" події територіально розгортаються у тарій послідовності : Україна - Сибір - Петербург.

У сцені перетворення царя-ведмедя на кошен наявний гротеск.

"Цар волі" у поемі "Сон" є алюзією на образ Ісуса Христа.

# data[].attributes.attachment_link.title
АНАЛІЗ "Сон" (У всякого своя доля) Тарас Шевченко - Dovidka.biz.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Аналіз поеми Шевченка "Сон" (У всякого своя доля) - жанр, тема, ідея, напрям, сюжет та композиція, художні засоби. Літературний паспорт твору

# data[].attributes.headline
Аналіз поеми "Сон"

# data[].attributes.subject
Аналіз поеми "Сон"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
УРОКИ⁄ЗНО⁄ДПА

# data[].attributes.attachment_link.title
Т. Шевченко. Поема "Сон"("У всякого своя доля...")

# data[].attributes.headline
Аналіз поеми

# data[].attributes.subject
Аналіз поеми

# data[].attributes.attachment_link.title
Т. Шевченко Сон

# data[].attributes.attachment_link.title
23. Шевченко. Сон 1

# data[].attributes.attachment_link.title
24. Шевченко. Сон 2

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
аудіокнига.ua

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокнига.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Т.Г. Шевченко. І мертвим, і живим, і ненарожденним... [Підготовка до ЗНО з української літератури]

# data[].attributes.attachment_link.description
Підготовка до ЗНО з української літератури [Майстер-Клас] https://www.youtube.com/playlist?list=PL47_m_Ga4AefP4iGa2NDgoNqra5k8Gatv Унікальна збірка творів з української літератури, яка потрібна для підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання. За короткий час ви прослухаєте твори та значно зекономите час на підготовці!!!

# data[].attributes.headline
Ідейно-художній аналіз "І мертвим, і живим.."

# data[].attributes.subject
Ідейно-художній аналіз "І мертвим, і живим.."

# data[].attributes.attachment_link.title
Т. Шевченко І мертвим, і живим...

# data[].attributes.headline
Аналіз "І мертвим, і живим.."

# data[].attributes.subject
Аналіз "І мертвим, і живим.."

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"І мертвим, і живим, і ненародженим" - тема, ідея, основна думка, жанр, художні засоби, провідний мотив. Ця інформація допоможе підготувати літературний паспорт твору.

Шевченко "І мертвим, і живим, і ненародженним" аналіз (паспорт)

І мертвим, і живим, і ненарожденним землякам моїм в Украйні і не в Украйні моє дружнєє посланіє - поема-послання Тараса Шевченка.

Рік написання - 1845

Літературний рід: ліро-епос.

Жанр "І мертвим, і живим...": поема-послання.

Вид лірики: патріотична (громадянська).

Тема "І мертвим, і живим...": показ змодельованого образу національної еліти, якою вона повинна бути, визначення її політичних та морально-етичних поглядів.

Ідея "І мертвим, і живим...": критика української еліти, яка зневажає український народ, і заклик до соціального примирення заради відродження нації.

Провідний мотив: звернення до тогочасної української еліти, яка має дбати про свій народ, його історію, культуру та державність.

Основна думка "І мертвим, і живим...":
а) Учитесь, читайте, / І чужому научайтесь, / Й свого не цурайтесь...
б) правду треба шукати на власній землі, силу слід черпати, спираючись на свій народ, справжню волю можна здобути в єднанні з ним;
в) інтелігенція України повинна бути разом із народом, про світити його, написати українську історію і зберегти культуру.

Головні герої: оповідач, німець, мати-Україна.

Проблематика поеми "І мертвим, і живим":

осуд національної байдужості й нагадування: "нема на світі України, немає другого Дніпра";

викриття лакейського схиляння перед чужоземним і заклик: "І чужому научайтесь, й свого не цурайтесь";

засудження конформізму (пристосуванства) значної частини української еліти: "Славних прадідів великих правнуки погані";

осуд комплексу меншовартості ("Чого ви чванитеся, ви! сини сердешної Украйни...");

критичний перегляд національної історії з метою уникнути помилок державотворення у майбутньому ("Прочитайте знову тую славу...").

Композиція "І мертвим, і живим..."

Композиційно твір поділяється н а 5 частин:

І частина: епіграф.

ІІ частина: вступ (у якому ліричний герой заклик тогочасної інтелігенції полюбити свій народ, не бути байдужою до долі України).

ІІІ частина: критика тогочасної еліти.

ІV частина: узагальнення й проповідницький монолог автора.

V частина: кінцівка, в якій лунає заклик до інтелігенції, яка має очолити свій народ.

Художні засоби поеми "І мертвим, і живим"

Персоніфікація: настане суд, заговорять і Дніпро, і гори;

Гіпербола: і потече сторіками кров у синє море;

Метонімія: і Коллара читаєте з усієї сили;

Синекдоха: просвітити, кажуть, хочуть материні очі;

Епітети: рай тихий, щирим серцем;

Оксиморон: в німецькі землі, не чужії, претеся знову тощо

Особливість назви "І мертвим, і живим..."

Мертві - українські поміщики - кріпосники, живі - інтелігенція, про яку поет найбільше говорить у творі, ненароджені - простий народ, поневолений, не готовий до участі в боротьбі.
У заголовку цього твору автор звертається не тільки до своїх сучасників, а й до "ненароджених земляків", тобто до наступних поколінь українців - отже, й до нас. Він вчить, що наш порятунок - в єдності всіх сил нації.

Значення епіграфу до твору.
Епіграфом до твору стали слова з Біблії: " Коли хто говорить: люблю Бога, а брата свого ненавидить - лжа оце ". Шевченко таким епіграфом натякає на панів, які експлуатують кріпаків і водночас говорять, що люблять народ. Цим самим поет порушує проблему лицемірства, фальшивого патріотизму, що ведуть згодом до зради, утрати своєї національної свідомості.

"І мертвим, і живим..." характеристика героїв
Образ автора
Цей образ неоднозначний: "автор" обертається до читача обличчям то юродивого - печальника за людей, то пророка, то апостола-проповідника, загалом- поета-громадянина, патріота, чиє серце розтяла розколина, яка зруйнувала націю..."

Автор критикує дворян, що шукають правди й волі за кордоном, замість того щоб створювати її у себе на батьківщині. Наче першооснову патріотизму сподівається автор розповісти українським господам. Бо без національного самоусвідомлення та власних високих моральних якостей "великих слов велика сила" не буде дієвою, залишиться тільки словами. Із сатиричною гостротою і емоційною силою автор викриває мучителів свого народу, бажає їм зникнути з обличчя його любимої країни. Розплата за зневажання свого народу обов'язково настане, картина майбутнього "страшного суду" над панами - це є й попередження для недалекоглядних господ.
Образ тогочасної української еліти у творі

пошуки передової культури в чужих краях;

майбутні діяння провідної верстви:"Гірше ляха свої діти Її [Україну] розпинають";

Образ ліричного героя

інвектива - прийом, що полягає в гостросатиричному викритті певних осіб чи соціальних явищ: "А ви претеся на чужину шукати доброго добра";

"Ох, якби те сталось, щоб ви не вертались, Щоб там і здихали, де ви поросли!.."

"Славних прадідів великих Правнуки погані!"

"Раби, подножки, грязь Москви, Варшавське сміття..."

Ліричний герой послання звинувачує у байдужості до розвитку освіти і національної свідомості свого народу. Він засуджує соціальні верхи за їх глухість до проблем свого народу, навпаки, "гуманісти" за кордоном, удома вони перетворюються на гнобителів свого народу. Їх справжня злодійська сутність спонукає їх до злочинів проти співвітчизників. Саме за таких господ використовує автор метафоричні вирази такі, як "людей запрягають у тяжкі ярма", "орють лихо". Головними їх характеристиками стають епітети "недолюдки", "діти юродиві".

Ліричний герой сподівається все ж на краще, він закликає своїх владних і заможних співвітчизників зупинитись, замислитись і дбати про освіту та культуру свого народу.

Послання містить також діалог між ліричним героєм і таким собі освіченим паном. Темою цієї розмови стає проблема самобутності історії, традицій, культури українців, зорієнтованість на захід в області культури й освіти. Тому і не має Україна своїх істориків, своїх учених, своїх політиків, бо історію й політику нашу пишуть іноземці ("німець"). А іншим панам, слов'янофілам, автор іронічно вказує на їх зрадництво національної самобутності. Бо такі "просвітителі" здатні підкорятись російському цареві, знехтувати своїм народом і його мовою. Причиною такого занепаду історії та культури на Україні автор вважає у відсутності відповідей на питання "...що ми?.. Чиї сини? Яких батьків? Ким? За що закуті?". Т. Шевченко у посланні дає пораду повернутися до свого коріння, завдяки освіті написати свою історію України, її героїчне козацьке минуле.

З великим розпачем згадано у посланні гетьманів українських до початку ХVII - XVIII століть: І. Брюховецького, П. Тетерю, Ю. Хмельниченка. Ці недалекоглядні й слабкі політики звели нанівець силу й незалежність України, сварячись між собою, козацька старшина продала батьківщину туркам, польським панам, російським царям. Так і повелося серед нащадків отаких от гетьманів, вони гірше за іноземних загарбників катують свій народ, "розпинають" свою Україну.
І у посланні автор пропонує вихід з такого ганебного й неприйня-того для справжнього патріота становища. Слід здобувати прогресивні, корисні знання у іноземців "навчатись і свого не цуратись".

І використовувати це знання на благо своєї країни, бо найкраща воля то вдома, найкраща правда також добра вдома.
Послання до прогресивних інтелігентів завершується з патетикою і оптимізмом: поверніться до України і вона зрадіє і оживе.

Учітесь, читайте, /І чужому научайтесь, / Й свого не цурайтесь. / Бо хто матір забуває, / Того Бог карає

В своїй хаті своя й правда, /І сила, і воля.

Доборолась Україна / До самого краю. / Гірше ляха свої діти / Її розпинають.

Дастьбі... Колись будем /І по-своєму глаголать. І ми не ми, і я не я.

І на Січі мудрий німець / Картопельку садить.

І оживе добра слава, / Слава України.

Раби, подножки, грязь Москви, Варшавське сміття - ваші пани, Ясновельможнії гетьмани.

І премудрих немудрі одурять.

Кайданами міняються, / Правдою торгують.

Нема на світі України, / Немає другого Дніпра, / А ви претеся на чужину / Шукати доброго добра.

Одцурається брат брата І дитини мати.

Розкуйтеся, братайтеся.

Якби ви вчились так, як треба, / То й мудрость би була своя.

У нас воля виростала, / Дніпром умивалась, / У голови гори слала, / Степом укривалась!

Обніміться ж, брати мої, / Молю вас, благаю!

"І мертвим, і живим, і ненародженим" аудіокнига слухати

Цитати із твору важливі для ЗНО:

# data[].attributes.attachment_link.title
"І мертвим, і живим, і ненародженним" АНАЛІЗ (паспорт)

# data[].attributes.attachment_link.description
"І мертвим, і живим, і ненародженим" - тема, ідея, основна думка, жанр, художні засоби, провідний мотив. Ця інформація допоможе підготувати літературний паспорт твору. І мертвим, і живим, і ненарожденним землякам моїм в Украйні і не в Украйні моє дружнєє посланіє - поема-послання Тараса Шевченка. Рік написання - 1845 Літературний рід: ліро-епос.

# data[].attributes.attachment_link.title
25. Шевченко. І мертвим, і живим 1

# data[].attributes.attachment_link.title
26. Шевченко. І мертвим, і живим 2

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокниги для ЗНО та не тільки

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Шевченко «Заповіт» | Вірш | Слухати онлайн | Аудіокнига

# data[].attributes.attachment_link.title
20. Шевченко. Заповіт

# data[].attributes.headline
Аналіз поезії "Заповіт"

# data[].attributes.subject
Аналіз поезії "Заповіт"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Аналіз вірша "Заповіт" Шевченка - тема, ідея, художні засоби, жанр, композиція, історія написання та інша інформація допоможе підготувати літературний паспорт твору. "Заповіт перекладено більше як на 50 мов народів світу. Виникло навіть прислів'я: "Шевченків "Заповіт" облетів увесь світ".

"Заповіт" Тарас Шевченко аналіз (паспорт)

Автор - Тарас Шевченко

"Заповіт" рік написання: 1845

Жанр: ліричний вірш.
Вид лірики: громадянська.

Напрям: романтизм.

Тема "Заповіт": заклик до українського народу звільнитися від кайданів самодержавства, боротися за вільне життя, відстоювати інтереси простого люду.

Ідея "Заповіт": віра поета у світле майбутнє України.

Основна думка: змінити соціальний устрій гноблених можна тільки революційним шляхом.

Провідний мотив: заклик до повалення експлуататорського ладу й розбудови нового вільного суспільства.

Будова вірша: строфічна,чотиривірш

Римування: паралельне (аабб)

Віршовий розмір: хорей

Художні засоби "Заповіт"

Епітети: "степ широкий", "Вкраїна мила", "лани широкополі", "вража зла кров", "сім'ї великій... вольній, новій", "незлим тихим словом", "синєє море", "злою кров'ю", "вражою кров'ю".

Авторський епітет: "Дніпро ревучий".

Персоніфікація: "Дніпро реве ..., понесе ... кров".

Метафора: "полину до ... Бога", "кров'ю волю окропіте".

Алітерація (звук [р]): "реве ревучий", "І вражою злою кров'ю волю окропіте".

Звукопис: "Дніпро реве".

Контраст: "полину до самого Бога молитися... а до того я не знаю Бога".

Повтори: "Як... було...", "реве ревучий", "в сім'ї...".

"Заповіт" образи-символи

степ (воля), на могилі - кургані (козацька доблесть), Вкраїна (батьківщина), лани - поля (земля-матір), Дніпро (доля українського народу), море (прірва), кров (боротьба), кайдани (гніт), сім'я (майбутнє).

"Заповіт" композиція

За формою своєю "Заповіт" - монолог ліричного героя. Він складається з шести строф, котрі об'єднані попарно і тому утворюють ніби три ступеня, три градації, кожна з яких має свою окрему провідну думку, свій ритм і свою інтонацію. У той час всі вони об'єднані в одну гармонійну цілість.

Експозиція:
Як умру, то поховайте...
На Вкраїні милій...
Зав'язка:
Як понесе з України
Кров ворожу.
Кульмінація:
...Вставайте,
Кайдани порвіте.
Розв'язка:
І мене...
Не забудьте пом'янути
Незлим тихим словом.

"Заповіт" ідейно-художній аналіз

Це розвиток-переживання ліричного героя про долю народу. У розгортанні сюжету можна виділити три частини, пов'язані між собою за допомогою інтонацій.

Перші слова "Заповіту" вражають своєю граничною простотою, навіть буденністю. Тут нема і сліду "декларативності". Поет від імені ліричного "Я" висловлює свою останню волю.
Неначе батько зібрав синів перед смертю і лагідно, спокійно, без жалю і зітхань, як колись загадував їм чергову роботу, нині просить з ледь помітною журбою поховати його, як годиться.
Але в цій простоті - глибина думки і образу. Кількома звичайними словами намальована ціла картина.
Разом із собою поет силою поетичного слова підняв своїх читачів на таку височінь, звідки вони оглядають Україну від краю до краю, відчувають себе господарями цієї краси, цієї величі і усвідомлюють співгромадянську відповідальність за долю рідної Вітчизни.

Символічними є образи: ревучий Дніпро, широкий степ, широкополі лани,- бо вони - свідки "козацької слави". Бути похованим "на могилі" - означає знайти останній притулок на козацькому кургані і розділити участь оборонців рідного краю. Тому початок твору свідчить про невіддільність постаті поета від України.

У двох наступних парах строф поет уже думає не про себе, не про свою смерть, а думає і турбується за долю рідного народу, його майбутнє. Відчувається хвилювання автора: рядки тут більш енергійні, поривчасті, з недомовленостями. Якщо станеться так, що Дніпро "понесе з України у синєє море кров ворожу...", тобто коли будуть знищені усі кати його народу, а трудящі стануть вільними і щасливими, він готовий полинути з вдячності до бога і молитися йому, а значить, і вірити в нього.
Пов'язавши перші дві строфи з третьою словом "поховайте", Шевченко звертається до рідного народу з наказом-порадою революційного повалення існуючого ладу:

Рядки ці - вибух пристрасті поета, його найзаповітніше бажання, здійсненню котрого він віддав усі сили і помисли. Це програма його життя, за виконання якої він мужньо боровся. Вмираючи (як він думав) і не встигнувши побачити свій народ вільним, він хоче, щоб хоч після смерті здійснилась його мрія. Поет-трибун прямо говорить народові, що порвати кайдани неволі (символ соціального і національного гніту) можна тільки шляхом збройної боротьби, в котрій проллється кров. Але це буде справедлива війна: епітети "вража зла кров" вказують прямо, що йдеться про тиранів-царів, панів-кріпосників та інших гнобителів трудящих. Інакше пани ніколи не віддадуть своєї влади.

Закінчується "Заповіт" дуже оригінально. В останній строфі особисті й громадянські мотиви зливаються в один. Після емоційного спалаху-заклику відчувається спад напруження і перехід до інтимного світу поета, його мрій. Непохитно вірячи, що народ збудує нове суспільство - "велику сім'ю, вольну, нову".

У от у цьому прекрасному суспільстві, за яке боровся і страждав поет, нехай не забудуть його. Хай інколи мати-Вітчизна згадує "незлим тихим словом" свого вірного сина. Це друге його особисте прохання. І дуже скромне. В одному з варіантів було "тихим добрим словом", але поет замінив "добрим" на "незлим".

"Заповіт" історія написання

25 грудня 1845 р. в м. Переяславі під час важкої хвороби Шевченко написав цю поезію. Зимою 1845 р. поет був гостем поміщика-декабриста С. Н. Самойлова, що мешкав на Переяславщині. Поет захворів на запалення легенів. Господар садиби Самойлов, хвилюючись за стан гостя, відправив поета в Переяслав до лікаря Козачковського. Самопочуття Шевченка було жахливе, він вважав, що це, мабуть, його останні години. Помирати та прощатися з життям він не хотів, тому вирішив написати вірш-прощання з людьми: " Як умру, то поховайте Мене...".

Але хвороба не була головною причиною написання "Заповіту". На той час поета хвилювали суспільно-політичні умови життя - 30-40-х роки ХІХ століття були сповнені глибокого революційного змісту. Поет описує соціальне зло, про яке спочатку лише чув, а згодом побачив своїми очима в 1843-1845 рр. Приїхавши на Батьківщину, він відвідав сотні сіл Полтавщини і Київщини, чув відгомін спалахів селянських повстань по Україні. Він госював і в панських палацах, і в селянських хатах, і бачив, що пани влаштували собі рай, а селянам - пекло. Саме тому Кобзар зробив єдиноможливий висновок: ...вставайте, кайдани порвіте.

Уперше вірш було надруковано під назвою "Думка" в збірнику "Новые стихотворения Пушкина и Шевченка" (Лейпциг, 1859). В автографі вона не має заголовка. Популярна назва "Заповіт" з'явилася у виданні "Кобзаря " 1867 року.

Тарас Шевченко "Як умру, то поховайте ..." (Заповіт) аудіо слухати

Тарас Шевченко "Як умру, то поховайте ..." читати

# data[].attributes.attachment_link.title
"Заповіт" АНАЛІЗ (паспорт) Тарас Шевченко - Dovidka.biz.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Шевченко "Заповіт" аналіз - тема, головна ідея, напрям, художні засоби, жанр, композиція. Літературний паспорт твору "Як умру, то поховайте"

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Шевченко. "Заповіт". Аналіз твору

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
сайт ЗНО.Освіта.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Шевченко - тести ЗНО - завдання з української літератури - сайт ЗНО.Освіта.UA

# data[].attributes.attachment_link.description
Завдання та тести з теми "Тарас Шевченко". Твори: "Катерина", "Кавказ", "Сон ("У всякого своя доля;..")", "І мертвим, і. живим, і ненарожденним... ", "Заповіт".

# data[].attributes.headline
Виконати тести. Результат розмістити на дошці( скрін), написати в коментарях чи надіслати в особисті повідомлення

# data[].attributes.subject
Виконати тести. Результат розмістити на дошці( скрін), написати в коментарях чи надіслати в особисті повідомлення

# data[].attributes.body
Тести містять питання по пройденому матеріалу, тому, якщо виникнуть труднощі, бажано пройти їх кілька разів