# data[].attributes.headline
Загадки про дружбу

# data[].attributes.subject
Загадки про дружбу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Загадки про дружбу українською – використовують для конкурсів, в навчанні, вони допомагають розвити логіку, вчать швидко думати. Загадки про дружбу на українській мові зібрані в цій статті, рівень складності у них теж різний, деякі складні, деякі простіші. Всі загадки про дружбу з відповідями (відгадками).

Загадки про дружбу українською мовою

Ми в біді допомагаємо ,
Разом ми вчимось і граєм,
Разом ходимо в магазин.
Коли немає тебе, то я один.
Приходь швидше, я сумую ,
Мені без тебе сумно гратись.
З тобою добре спілкуватись,
Бо ми з тобою справжні …(друзі)

***
На контрольній дасть списати ,
З ним вчимося ми і граєм.
Якщо треба, дасть пораду ,
Знає мій будь секрет …(друг)

***

Кажуть , що ми схожі.
Відповідаємо : «Ну і що ж? ».
Кажуть, що ми нерозлучні.
Один без одного нам нудно.
Ну і що! Адже ми …(подружки)

***

Радість ділить він зі мною ,
За мене він завжди горою.
Коли біда прийде зненацька,
Завжди підтрима вірний … (друг)

***

Скажеш так чи надішлеш поштою —
Я від цього нічим не змінюся.
Я людині нічого не коштую,
Але високо нею цінуюсь.
(Слова ввічливості.)
***

Про яку, вгадайте, йдеться людську вдачу?
Зроду не збіднієш з нею, далебі!
Бо за тую вдачу матимеш віддачу,
Що роздав ти людям — вернеться тобі.
(Щедрість.)
***

У тварини не буває,
Навіть і у шимпанзе.
Хоч зубів і не має,
А людину — гризе.
(Совість, сумління.)

Якщо ви знаєте цікаві загадки про дружбу та друзів, які на ввійшли до нашої статті, лишайте їх в коментарях.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Автор J. G. (Джей Джи)

# data[].attributes.attachment_link.title
Загадки про дружбу українською мовою - Dovidka.biz.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Загадки про дружбу українською – використовують для конкурсів, в навчанні, вони допомагають розвити логіку, вчать швидко думати. Загадки про дружбу на українській мові зібрані в цій статті, рівень складності у них теж різний, деякі складні, деякі простіші. Всі загадки про дружбу з відповідями (відга…

# data[].attributes.headline
Загадки про дружбу

# data[].attributes.subject
Загадки про дружбу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Самотнє дерево і вітерець зламає,
А разом з ним у тебе сила є.
Без нього не прожити - кожен знає.
Без нього сіре все життя твоє.
(Друг)

* * *

З ним можна все обговорити,
Обміркувати і порадитись завжди.
Цікаво з ним і у похід ходити,
Якщо не маєш його, то знайди.

(Друг)

* * *

Він захистить і допоможе,
Й не вимагатиме подяк.
І сонце вигляне погоже,
І сонечку зрадіє всяк.

(Друг)

Щоб могли ми гарно жити,
Треба вчитися... (дружити).
А не кидатись словами,
Щоб не стати ... (ворогами).
І запам'ятай собі -
З другом легше у... (журбі).
Друг нас виручити може,
У біді він ... (допоможе).
А як пісня, жарт чи сміх -
Радість ділиться на... (всіх).
Друг нас може захистити
Може з класом ... (помирити).
Друг не стане кепкувати
І на людях нас... (повчати).
А як сварять всі навкруг -
Йде на захист справжній... (друг).
І ніколи не забудь!
Й ти для друга - вірним... (будь)!
Й ще одне запам'ятай:
Друзів ти... (не забувай)!
Знай, моя дитино мила,
Дружба - це велика... (сила)!

5 дитячих аудіокниг, які варто послухати в навушниках Audio-Technica

Як показує практика, читання не завжди миттєво стає улюбленим заняттям будь-якої дитини - досить часто цей процес асоціюється виключно з навчанням та школою, тому викликає втому та неприємні емоції. У той же час, допитливість та цікавість так і залишаються головними рисами характеру більшос...

День Ангела. Червневі імена

1 червня - Іван, Сергій; 2 - Іван, Йосип, Раїса, Микита, Тимофій, Олексій; З - Костянтин, Олена, Михайло, Федір, Касян; 5 - Михайло, Леонтій, Фросина; 6 - Євпраксія, Стефан, Федора, Микита; 7- Іван; 8 - Юрій, Олександр, Олена, Андр...

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
загадки про дружбу

# data[].attributes.attachment_link.title
Загадки про дружбу

# data[].attributes.attachment_link.description
Самотнє дерево і вітерець зламає, А разом з ним у тебе сила є. Без нього не прожити - кожен знає. Без нього сіре все життя твоє. (Друг) * * * З ним можна все обговорити, Обміркувати і порадитись завжди. Цікаво з ним і у похід ходити, Якщо не маєш його, то знайди.

# data[].attributes.headline
Гра "Склади пару". Прочитай та закінчи приказку чи прислів'я

# data[].attributes.subject
Гра "Склади пару". Прочитай та закінчи приказку чи прислів'я

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Ружанська

# data[].attributes.attachment_link.title
Українські прислів'я та приказки про дружбу

# data[].attributes.attachment_link.description
Дружба - то найбільший скарб у житті людини, який потрібно оберігати. Філософ Цицерон так визначав цінність дружби: "Виключити з життя дружбу все одно, що позбавити світ сонячного світла". Пригадайте приказки та прислів'я про дружбу. Поєнайте початок і кінець приказок чи прислів'їв. Удачі!

# data[].attributes.headline
Відпочивати з друзями весело!

# data[].attributes.subject
Відпочивати з друзями весело!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Help us with translations

# data[].attributes.attachment_link.title
Сонце, повітря , вірні друзі! - jigsaw puzzle (36 pieces)

# data[].attributes.headline
Найкращі друзі поряд!

# data[].attributes.subject
Найкращі друзі поряд!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Help us with translations

# data[].attributes.attachment_link.title
Найкращі друзі поряд! - jigsaw puzzle (35 pieces)

# data[].attributes.headline
Дружити - весело!

# data[].attributes.subject
Дружити - весело!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Help us with translations

# data[].attributes.attachment_link.title
Дружити - весело! - jigsaw puzzle (35 pieces)

# data[].attributes.headline
Разом з друзями

# data[].attributes.subject
Разом з друзями

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Help us with translations

# data[].attributes.attachment_link.title
Разом з друзями - jigsaw puzzle (35 pieces)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Help us with translations

# data[].attributes.headline
Мій ліпший друг

# data[].attributes.subject
Мій ліпший друг

# data[].attributes.body
Мій Ліпший Друг - Ця пісенька – маленька балада про дружбу. Вона розповідає про те, що не можна губити ліпших друзів. Бо без них сумно, нецікаво та не хочеться навіть розважатись.

# data[].attributes.attachment_link.title
Мій Ліпший Друг - Украiнські Дитячі Пісні

# data[].attributes.headline
Якщо друзі усміхаються тобі

# data[].attributes.subject
Якщо друзі усміхаються тобі

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
З любов'ю до дітей - Дитячі пісні

# data[].attributes.attachment_link.title
Якщо Друзі Усміхаються Тобі - Дитячі Пісні - З Любов'ю до Дітей

# data[].attributes.headline
Найкращий друг. Фіолет

# data[].attributes.subject
Найкращий друг. Фіолет

# data[].attributes.attachment_link.title
Фіолет - Найкращий друг (Lyric Video)

# data[].attributes.headline
Друзі мої. Степан Гіга

# data[].attributes.subject
Друзі мої. Степан Гіга

# data[].attributes.attachment_link.title
Степан Гіга - Друзі мої

# data[].attributes.headline
Щасливий той, хто має вірних друзів

# data[].attributes.subject
Щасливий той, хто має вірних друзів

# data[].attributes.attachment_link.title
Вірні друзі - пісня на українській мові

# data[].attributes.headline
Про друзів. Топ-10 пісень

# data[].attributes.subject
Про друзів. Топ-10 пісень

# data[].attributes.body
Друг, побратим, брат... коли людина знає сенс цих слів, вона з будь-якої складної життєвої ситуації знайде вихід... бо вона не одна, вона в команді побратимів... Підбірка найкращих треків про друзів від українських виконавців. Цінуйте дружбу як зінницю ока.

# data[].attributes.attachment_link.title
Про друзів | ТОП 10

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анна Олейникова

# data[].attributes.attachment_link.title
Ніка Маркова - Дружба

# data[].attributes.headline
Пісня про дружбу. Маша та ведмідь

# data[].attributes.subject
Пісня про дружбу. Маша та ведмідь

# data[].attributes.attachment_link.title
Маша та Ведмiдь 💛👫 Про Дружбу 👫💛  Пісеньки для дітей 🎵 TaDaBoom Україна

# data[].attributes.attachment_link.title
Дружба Н. Савка, Н. Солонько,  Інтелект України, Интеллект Украины

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анна Олєйнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Дружба (+) з текстом - муз Анна Олєйнікова, сл Лариса Ратич

# data[].attributes.headline
Пісня про дружбу

# data[].attributes.subject
Пісня про дружбу

# data[].attributes.attachment_link.title
Пiсня про дружбу

# data[].attributes.headline
Весела дитяча пісня "Дружба"

# data[].attributes.subject
Весела дитяча пісня "Дружба"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
З любов'ю до дітей - Дитячі пісні

# data[].attributes.attachment_link.title
Весела дитяча пісня ДРУЖБА - гурт КОЛІЖАНКИ - танцювальні пісні українською - Муз.студія ДЖЕРЕЛО

# data[].attributes.headline
Вірші про дружбу для дітей 7-8 років

# data[].attributes.subject
Вірші про дружбу для дітей 7-8 років

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ми зібрали найкращі вірші про дружбу українською мовою, щоб навчити малюків цінувати стосунки між друзями і завжди допомагати одне одному.

Ми зібрали найкращі вірші про дружбу українською мовою, щоб навчити малюків цінувати стосунки між друзями, ставитись до них із повагою і завжди допомагати одне одному. Дитячі вірші про дружбу дуже цікаві, вони читаються легко і з задоволенням!

В житті усім потрібна дружба:

І для розваг, і для журби, й для служби.

Із другом легше в світі жити,

Але й дружити треба вміти.

В пригоді завжди захищати,

Слід жарти друга розуміти

Й самому жартувати вміти.

Коли ж якесь нерозуміння,

Потрібно виявить терпіння.

При сварці - швидше помиритись -

Не варто з друзями сваритись.

(Вікторія Остапчук)

Що це значить - не дружити

Що це значить - не дружити,

Це без друга, без подружки

Це дивитись, наче в книжку,

А насправді тишком-нишком

(Оксана Сенатович)

Нелегко бути добрим другом,

Це як талант і як судьба.

Рідніше кровних - браття духом,

Хто їх розлучить? Смерть хіба!

Завчасно вживана мабуть...

Суть дружби є самопожертва,

Тому нелегко другом буть.

Людина може жити й не тужити,

Коли умітиме по справжньому дружити.

Бо друг в житті - це вам не просто так,

А це, напевно, що від Бога знак.

Товариша не можна ображати,

Його потрібно вміти поважати.

Не кидайте ви друга у біді -

Він допоможе й вам колись тоді.

Умійте й порадіти ви за друга,

І ви забудете відтак, що таке сум і туга

Робіть добро й великі і малі,

І будуть друзями всі люди на землі.

...Я признаюсь вам відверто,

Його вдарив раз і в друге

тебе твій друг - то що ж:

Сергій червоніючи Тані зізнався:

" Пробач, що учора до тебе чіплявся:

У ліжечку спати тобі заважав,

В твоєму альбомі каляки писав,

На ляльку в колясці пісочку насипав

Й за те, що постійно за кіски я смикав.

Я просто з тобою дружити бажаю

Й на себе увагу звернуть намагаюсь " .

І хлопчик з кишені своєї дістав

Велику цукерку й Тетянці віддав.

Тетянка всміхнулась: "Тобі пробачаю.

Ми друзі з тобою тепер. Обіцяю,

Що завтра бабусю свою попрошу

Заплести косичок аж шість, не одну.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вірші про дружбу

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вірші про дружбу українською

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вірші про дружбу українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дитячі вірші про дружбу

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вірші про дружбу для дітей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вірші про друзів та дружбу

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вірші про шкільну дружбу

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дитячі вірші про дружбу

# data[].attributes.attachment_link.title
Вірші про дружбу для дітей 7-8 років

# data[].attributes.attachment_link.description
Ми зібрали найкращі вірші про дружбу українською мовою, щоб навчити малюків цінувати стосунки між друзями і завжди допомагати одне одному. Ми зібрали найкращі вірші про дружбу українською мовою, щоб навчити малюків цінувати стосунки між друзями, ставитись до них із повагою і завжди допомагати одне одному.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вірші про дружбу українською мовою для дітей, школярів, дошкільнят гарні, жартівливі, добрі та повчальні. Вони підійдуть як для дітей 4 років, так і 7-8 років, і навіть старших.

Вірші про дружбу на українській мові для дітей

Вірші про дружбу для дошкільнят

Дружба, дружба над усе,
Дружба радість нам несе.
Дружба всім нам дорога,
Дружба жити помага.

***

Якщо друг у тебе є,
Життя радісним стає.
Разом можна все зробити,
Тож без друга не прожити.

***

Помирились сонце з хмарою,
І тепер танцюють парою.
Ллється дощ, і сонце світить,
Усміхаються їм діти.
Райдуга місток зробила -
Сонце з Хмарою здружила.
Хай з них приклад беруть діти.
Треба дітям всім дружити.
(Алена Гапонюк )

***

Сумно хом´яку самому
ягідки збирати.
Може, запросити гнома,
хай виходить з хати?
Будуть сонячної днини
друзі серед лісу
класти ягідки малини
в кошики з меліси.

***
Перевірка дружби
Посварився з братиком
І один гуляю,
Бо у грі "Піратики"
Він перемагає...
Заберу свисточок,
Човники і крейсери!
Граю сам в куточку!
Тільки щось не весело...
(Є. Юхниця)

Дитячі вірші про дружбу

Дружить хмарка з дощиком:

Ось замкнулось дружнє коло,
Про друга
Твій друг тобі віддасть усе:
І свій квиток на карусель,
І цвях, і ґудзик, і літак,
Та не за щось - а просто так.
І збільшуване скельце,
Найкраще у дворі,
Твій друг із щирим серцем
Тобі віддасть - бери!
І ти нічого не жалій -
Ніколи і нітрохи!
І навіть м'яч футбольний свій
Віддай, як друг попросить.
І посміхнеться друг тобі -
Аж схочеться співати.
І ти подумаєш тоді:
"Як гарно - дарувати!..."
(А. Костецький)

***

Секрет
Що зробити, щоб удвічі
торт здавався вам смачнішим?
Що зробити, щоб удвічі
кожний день для вас побільшав?
Щоб і радості, і щастя
вам було - аж ніде діти?
Тут - ніякою секрету!
Треба з другом все ділити!
(А. Костецький)

***

Друзі
У малої Марусі,
Десь пропали друзі,
Де вони поділись,
Вчора посварились.
А сьогодні їх немає,
Вона бігає, шукає,
Нудьга геть її обсіла,
Що ж вона не так зробила.
Бігає по лузі,
Де ви, мої, друзі,
Годі вже ховатись,
Хочу з вами гратись.
Може завинила,
Так я ж не хотіла,
Ось вам лялька нова,
Не промовлю й слова.
Будемо разом гратись,
У ставку купатись,
Новий м'ячик скаче,
А дівчинка плаче.
Збіглися тут друзі,
Радість у Марусі,
Сміх всюди лунає,
Дружба силу має.
(Антоніна Грицаюк)

Вірші про дружбу для школярів

В житті усім потрібна дружба:
І для розваг, і для журби, й для служби.
Із другом легше в світі жити,
Але й дружити треба вміти.

Слід другові допомагати,
В пригоді завжди захищати,
Слід жарти друга розуміти
Й самому жартувати вміти.

Коли ж якесь нерозуміння,
Потрібно виявить терпіння.
При сварці - швидше помиритись -
Не варто з друзями сваритись.

***

Що це значить - не дружити

Що це значить - не дружити,

Це без друга, без подружки

Це дивитись, наче в книжку,

А насправді тишком-нишком

Нелегко бути добрим другом,

Це як талант і як судьба.

Рідніше кровних - браття духом,

Хто їх розлучить? Смерть хіба!

А втім, - це істина затерта,

Завчасно вживана мабуть...

Суть дружби є самопожертва,

Тому нелегко другом буть.

***

Людина може жити й не тужити,

Коли умітиме по справжньому дружити.

Бо друг в житті - це вам не просто так,

А це, напевно, що від Бога знак.

Товариша не можна ображати,

Його потрібно вміти поважати.

Не кидайте ви друга у біді -

Він допоможе й вам колись тоді.

Умійте й порадіти ви за друга,

І ви забудете відтак, що таке сум і туга

Робіть добро й великі і малі,

І будуть друзями всі люди на землі.

...Я признаюсь вам відверто,

Його вдарив раз і в друге

тебе твій друг - то що ж:

Сергій червоніючи Тані зізнався:

"Пробач, що учора до тебе чіплявся:

У ліжечку спати тобі заважав,

В твоєму альбомі каляки писав,

На ляльку в колясці пісочку насипав

Й за те, що постійно за кіски я смикав.

Я просто з тобою дружити бажаю

Й на себе увагу звернуть намагаюсь".

І хлопчик з кишені своєї дістав

Велику цукерку й Тетянці віддав.

Тетянка всміхнулась: "Тобі пробачаю.

Ми друзі з тобою тепер. Обіцяю,

Що завтра бабусю свою попрошу

Заплести косичок аж шість, не одну.

Їх смикай тоді, якщо хочеш так дуже
Та тільки не сильно, домовились, друже!"

# data[].attributes.attachment_link.title
Вірші про дружбу для дітей - Dovidka.biz.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Вірші про дружбу українською мовою для дітей, школярів, дошкільнят гарні, жартівливі, добрі та повчальні. Вони підійдуть як для дітей 4 років, так і 7-8 років, і навіть старших. Вірші про дружбу для дошкільнят Дружба, дружба над усе, Дружба радість нам несе. Дружба всім нам дорога, Дружба жити помага.

# data[].attributes.headline
Чудове Чудовисько. Сашко Дерманський

# data[].attributes.subject
Чудове Чудовисько. Сашко Дерманський

# data[].attributes.body
Уновій захоплюючій повісті Сашка Дерманського розповідається про незвичайне знайомство дівчинки Соні з чудовиськом Чу. За кілька місяців Чу мусить заробити сім подяк від людей, бо інакше його закинуть у Країну жаховиськ. Безліч пригод і небезпек спіткає героїв, але справжня дружба творить справжні дива...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Забыли свой пароль?

Если вы забыли пароль, введите адрес электронной почты или логин, и мы отправим вам письмо с указаниями по его восстановлению.

E-mail / login:

Подписка на новые поступления

Вы зарегистрированы

Для подтверждения регистрации, перейдите по ссылке, которая была отправлена на указанный Вами електронный адрес (также советуем перепроверить спам)

Ваш отзыв добавлен

Спасибо. Ваш отзыв появится на сайте после проверки модератором.

Подписка успешна

Спасибо. Вы успешно подписались на новые поступления, на вашу почту было отправлено письмо с инструкциями.

Ваш отзыв получен

Спасибо. Ваш отзыв уже обрабатывается.

Ваша книга успешно отправлена на обработку

Следите за обновлениями и возможно Ваш материал скоро появится на сайте

Ваш заказ принят

Заказ появится на сайте как только пройдёт модерацию. Спасибо!

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
уновій захоплюючій повісті сашка дерманського розповідається про незвичайне знайомство дівчинки соні з чудовиськом чу. за кілька місяців чу мусить заробити сім подяк від людей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
бо інакше його закинуть у країну жаховиськ. безліч пригод і небезпек спіткає г

# data[].attributes.attachment_link.title
Чудове Чудовисько

# data[].attributes.attachment_link.description
Уновій захоплюючій повісті Сашка Дерманського розповідається про незвичайне знайомство дівчинки Соні з чудовиськом Чу. За кілька місяців Чу мусить заробити сім подяк від людей, бо інакше його закинуть у Країну жаховиськ. Безліч пригод і небезпек спіткає г

# data[].attributes.headline
Збірка казок про дружбу

# data[].attributes.subject
Збірка казок про дружбу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ось і прийшло довгоочікуване літо. І в нашій лісовій школі також розпочалися літні канікули. Всі звірятка жваво обговорювали те, як вони будуть відпочивати у цьому році. Ідей було дуже багато. А от троє друзів, свинка, козлик та собачка, вирішили відпочити по-особливому. Вони домовилися піти у турпохід. Собачка запропонував: – Давайте ми зберемо всі необхідні речі … Читати далі

Десь далеко-далеко, у синьому морі, проживав дуже цікавий мешканець. Він був великим, розумним і добрим. Також у нього було багато друзів, схожих на нього. Цими мешканцями моря були дельфіни. Як тільки сходило золоте сонечко, вони всі разом зустрічали його на хвилях моря, купаючись у його яскравих променях. Дельфіни і не здогадувались, що дуже скоро одного … Читати далі

Я — всім відоме цуценятко Чао. Сьогодні хочу поділитися новими пригодами, які сталися в моєму житті. Я дуже люблю прогулянки та розваги. Кожного вечора я чекаю з нетерпінням, адже це час прогулянок. Я беру у зуби свій ланцюжок і нагадую Даші, що вже час виходити з дому. А Даша і не проти, адже вона, як … Читати далі

Динозаври жили на Землі дуже давно, ще до нашої ери. Знаємо ми про них дуже мало — були вони справжніми гігантами та жили невеликими групами. Ось і вся інформація. Але один цікавий випадок про них дійшов до наших днів. Вона про маленького динозавра Ліло, який дуже не любив ні з ким ділитися. Жив Ліло у … Читати далі

Десь дуже-дуже далеко, де сходить золоте сонечко, за високими горами та просторими долинами виднівся густий та дрімучий ліс. В тому лісі проживало багато мешканців. То були і гостинні білочки, і прудкі зайчики, і хитренькі лисички, а також клишоногі ведмеді та багато інших лісових мешканців. Жили вони собі мирно та дружно, ніколи в біді один-одного не … Читати далі

Хто з вас, дітки, не мріяв мати крила, щоб побачити з висоти пташиного польоту наш чудовий та дивовижний світ? У Вікі та Лілі така можливість була… Проте чудовий дар літати сорока та ворона використовували по-різному. Сорока Вікі новий день починала з посмішок, пісень та сміху. Вона літала над зеленими соснами, ялинками, березами, цікавилася життям лісових … Читати далі

В одному дрімучому лісі росли високі-високі дерева. Здавалося, вони сягали аж до самого неба! А за тими деревами, десь аж за хмарами ховалося сонечко. Його промені старалися пробитися через густі гілки дерев, але все марно. А під тими деревами причаївся будиночок із завзятими працівниками. То був мурашник, в якому жили і працювали мурашки-трудівниці. У цих … Читати далі

Привіт! Ви вже чули про песика Чао?! Так, це знову я. Сподіваюся, ви зі мною знайомі. Цього разу я хочу розповісти про те, як ми з Дашею та з її батьками відвідали зоопарк. Скажу зразу, це для мене була дуже приємна несподіванка, за яку я дуже вдячний своїй господарці. Адже це Даша цілий рік гарно … Читати далі

В однієї маленької дівчинки був папужка на ім’я Гриша. Ще його могли називати Григорієм. Гриша вмів розмовляти, а також був улюбленцем сім’ї. Але одного разу бабуся вирішила подарувати своїй онучці собачку. Це було маленьке, гарненьке та грайливе щеня. Дівчинка настільки його полюбила, що постійно з ним гралася. А деколи, тихенько від батьків, пускала собаку під … Читати далі

Зовсім недавно на світ з’явилося маленьке, гарненьке кошеня. Господарі дали йому ім’я Жак. Жак хоча й був ще маленьким, але поводився з усіма чемно. Також він знав, що кожного ранку необхідно вмитися, почистити зубки та зробити зарядку. Після таких ранкових занять він ішов снідати смачним та запашним молочком, яке давала корова на ім’я Квітка. Як … Читати далі

Навігація по запису

# data[].attributes.attachment_link.title
Казки про Дружбу - Світ Казок

# data[].attributes.attachment_link.description
В цій категорії зібрані казки про дружбу. В кожній казці звертається увага на одну або декілька рис дружби. Кожна риса сприяє дружбі або навпаки руйнує.

# data[].attributes.headline
Українські прислів'я та приказки про дружбу

# data[].attributes.subject
Українські прислів'я та приказки про дружбу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Дружба - то найбільший скарб у житті людини, який потрібно оберігати. Філософ Цицерон так визначав цінність дружби: "Виключити з життя дружбу все одно, що позбавити світ сонячного світла". Пропоную і Тобі вивчити прислів'я і приказки про дружбу.

Доведено: люди, які мають друзів й активно підтримують з ними зв'язок, живуть довше, а також рідше страждають на безсоння та хронічну втому. І це досить передбачувано, адже людина - соціальна істота, а, отже, спілкування для неї - необхідний атрибут повноцінного життя.

А що про дружбу й друзів мовить народна мудрість - прислів'я й приказки? Наші спостережливі предки склали десятки висловів, де в кількох словах умістився цінний досвід поколінь.

Чи потрібна людині дружба?

Відповідь на це запитання у народу однозначна: беззаперечне "так". За його переконаннями, дружба - це велика сила, що дарує людині підтримку. І тому здобути справжнього друга - це все одно що віднайти скарб.

Дерево міцне корінням, людина - друзями.
Дружба - найбільший скарб.
Яку дружбу заведеш, таке й життя поведеш.
Треба і в пеклі приятеля мати.
Ліпше мати сто приятелів, чим одного ворога.
Нема друга - шукай, а знайшов - бережи.
Дружба та братство - найбільше багатство.
Скарб - не друг , а друг - скарб.
У друга вода солодша від вражого меду.
Чоловік без друга - що їжа без солі.

Народна мудрість про силу дружби

Прислів'я та приказки про дружбу запевняють: самотужки людині в стократ важче подолати перешкоди. Але якщо вона має товаришів, друзів, приятелів, то одразу стає сильнішою.

Дружний табун вовків не боїться.
Добре братство миліше, ніж багатство.
Як будемо в дружбі жити - нас нікому не зломити.
Гуртом і каша краще їсться.
Де дружно, там і хлібно.
Один у полі не воїн.
Всі за одного, а один за всіх, тоді і в справі буде успіх.
У товаристві лад - усяк тому рад.

Дружба: міцна й крихка водночас

Наші предки дуже трепетно відносились до дружби. Якщо людина має щастя дружити й ці почуття справжні, то ніщо їх не зруйнує. Проте наскільки справжня дружба міцна, рівно настільки ж вона й крихка, а тому від найменшого необережного поруху від неї може не залишитися й сліду.

Міцну дружбу і вогонь не спопелить.
Дружба міцна не лестощами, а правдою і честю.
Краще вислухати докори друга, ніж втратити його.
Дружба - як дзеркало: розіб'єш, не складеш.
Вчора браталися, нині розсталися.
Хорошого друга узнаєш, як з ним розлучишся.
Не варто з другом сваритися, бо доведеться миритися.
Гору руйнує вітер, людську дружбу - слово.
Коли хочеш позбутися друга, позич йому грошей.Говорити правду - втратити дружбу.

Який він, справжній друг?

А чи маєш Ти справжнього друга? Тоді спробуй помислити, що дає Тобі упевненість присвоїти таке високе звання цій людині. Напевно ж, те, що багато часу проводите разом. І те, що Тобі не потрібно ні на мить сумніватися у готовності цієї людини допомогти й підтримати. А ще те, що саме вона зі щирою радістю поділяє Твої успіхи й заспокоює при невдачах. Можна назвати ще багато причин, а що ж про це каже народна мудрість?

Не той друг, хто медом маже, а той, хто правду каже.
Без вірного друга велика туга.
Друзі пізнаються в біді.
В лиху годину узнаєш вірну людину.
Вірному другові немає ціни.
Недруг піддакує, а друг сперечається.
Дружба родиться в біді, а гартується в труді.
То не друг, що хвалить тихо, а то друг, що хвалить вслух.
Сонце зігріває повітря, друг - душу.

Знайти справжнього надійного друга - нелегко. Негоже дружити з кимось через почуття провини чи жалості або ж з корисливих міркувань. Та найгірше, як каже народна мудрість, -обирати у друзі злого й нерозумного.

Не карай, Боже, нічим, як другом лихим.
З дурнем дружити - свій розум тратити.
Дурний друг - недруг.
Не лякайся умного ворога, а бійся дурного товариша.
Друг-боягуз гірший лютого ворога.
З дурнем дружити - свій розум тратити.
Зла компанія - що вугілля: як не впече, то замаже.
Невірний друг - небезпечний ворог.
Хто скупий та жадібний, той в дружбі грець.
Погана компанія і доброго чоловіка зіпсує.

Вивчивши наведені вище прислів'я і приказки про дружбу, можна зробити висновок: щоб мати вірного друга, треба самому бути вірним другом. Ще більше цікавого про дружбу Ти зможеш знайти тут.

Читай також:

# data[].attributes.attachment_link.title
Українські прислів'я і приказки про дружбу та товаришування

# data[].attributes.attachment_link.description
Дружба - то найбільший скарб у житті людини, який потрібно оберігати. Філософ Цицерон так визначав цінність дружби: "Виключити з життя дружбу все одно, що позбавити світ сонячного світла". Пропоную і Тобі вивчити прислів'я і приказки про дружбу. Доведено: люди, які мають друзів й активно підтримують з ними зв'язок, живуть довше, а також рідше страждають на безсоння та хронічну втому.

# data[].attributes.headline
Казки про дружбу для малят

# data[].attributes.subject
Казки про дружбу для малят

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Дерево Казок

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Друзі, окрім бойових дій, які відбуваються на території України, зараз працює ще досить могутня інформаційна пропаганда та дезінформація з боку країни-агресора. Тому, закликаємо Вас зберігати спокій та довіряти лише перевіреним джерелам інформації. Віримо у наші ЗСУ! Слава вільній Україні !!!

# data[].attributes.attachment_link.description
Друзі, окрім бойових дій, які відбуваються на території України, зараз працює ще досить могутня інформаційна пропаганда та дезінформація з боку країни-агресора. Тому, закликаємо Вас зберігати спокій та довіряти лише перевіреним джерелам інформації. Віримо у наші ЗСУ! Слава вільній Україні !!!

# data[].attributes.headline
«Маленький принц» Антуан де Сент Екзюпері 

# data[].attributes.subject
«Маленький принц» Антуан де Сент Екзюпері 

# data[].attributes.body
«Маленький принц» — це вічна історія «на усі часи та покоління». Ця казка про мудрість і справжню мужність дитячої душі, про дружбу, любов і красу, що здатні розтопити стіну байдужості та лід самотності про такі, зовсім непрості поняття, як любов та відповідальність, життя та смерть, дружба та вірність. Пілот, що випадково зустрічає принца з іншої планети, а потім відкриває для себе його поняття Всесвіту, такого глибокого, непередбаченого, але однозначно прекрасного.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Антуан де Сент-Екзюпері

Маленький принц

Переклад: Анатолій Жаловський

Ілюстрації - Антуан де Сент-Екзюпері

Леонові Верту

Даруйте мені, дітки, що я присвятив цю книжку дорослому. У мене дуже поважне виправдання: той дорослий - мій найкращий приятель. Є й друге виправдання: той дорослий може зрозуміти все на світі, навіть дитячі книжки. I нарешті третє:

дорослий живе у Франції, зазнає там голоду й холоду. Йому так треба, щоб його хтось потішив. Та коли все це не може виправдати, то я згоден присвятити отсю книжечку тому хлопцеві, яким був колись мій дорослий приятель. Усі-бо дорослі спершу були дітьми, тільки мало хто з них про теє пам'ятає. Отож я виправлю присвяту:

Леонові Верту, коли він був маленьким

I

Коли мав я шість років, у книжці під назвою "Билиці" - там про тропічні ліси розповідалося - побачив якось химерний малюнок. На малюнку здоровезний удав ковтав якогось хижака. Ось копія того малюнка.

У книжці було написано: "Удав ковтає свою жертву цілою, не прожовуючи. Після цього він не може й ворухнутися, спить собі півроку, аж поки перетравить їжу".

Я чимало думав про сповнене пригод життя в джунглях та й собі намалював кольоровим олівцем мій перший малюнок. Малюнок № 1. Ось що я зобразив.

Я показав цей твір дорослим і спитав, чи не лякає він їх.

А мені на те:

- Чого б то капелюх нас лякав?

Але ж то був не капелюх. То був удав, що проковтнув слона. Тоді я зобразив удава в розрізі, аби дорослим було зрозуміліше. Їм завжди треба все тлумачити. Ось мій малюнок № 2.

Дорослі порадили мені не малювати більше гаддя ні в натурі, ні в розрізі, а краще цікавитися географією, історією, математикою та граматикою. Отак і сталося, що я в шість років зрікся блискучої малярської кар'єри. Зазнавши провалу з малюнками № 1 і №2, я геть зневірився в собі. Дорослі такі нетямовиті, а діти просто не в змозі розжовувати їм усе.

Отож я мусив обрати собі інше ремесло, і я навчився керувати літаками. Я облетів майже цілий світ. I географія, сказати по щирості, стала мені у великій пригоді.

Я умів з першого погляду одрізнити Китай од Арізони. То вельми корисно, надто як уночі з курсу зіб'єшся.

На своєму віку я зустрічав чимало всяких поважних людей і мав з ними стосунки.

Жив довго між дорослих. Бачив їх зовсім близько. I від того моя думка про них не покращала.

Коли мені здибався дорослий, людина ніби-то кмітлива, я поцікавився його думкою про свій малюнок №1, який я беріг. Хотілося знати, чи він справді може второпати. Але дорослий незмінно відповідав мені: "Це капелюх". Тоді я вже не говорив з ним ні про полозів, ні про тропічні ліси, ні про зорі. Я пристосовувався до його тями. Заводив з ним мову про гольф і бридж, про політику і краватки. I дорослий так тішився: познайомитися з такою розважливою людиною.

II

Так жив я сам-один, не маючи нікого, з ким міг погомоніти-порадитися, аж до аварії, що спіткала мене шість років тому в Сахарі. Почав давати збої двигун мого літака. Ні механік, ні пасажири зі мною не летіли, довелося поратися самому, хоч ремонт був складний. Тут таке: або пан, або пропав. Питної води я мав ледве на тиждень.

Отож першого вечора я заснув на піску в пустелі за тридев'ять земель від будь-якої людської оселі. Я був ще самотніший, ніж потерпілий на плоту посеред океану. Уявіть собі мій подив, коли на зорі мене збудив якийсь чудний голосочок.

Він сказав:

- Прошу... намалюй мені баранця.

- Га?

- Намалюй мені баранця...

Я скочив, наче мене громом ударило. Старанно протер очі. Пильно роззирнувся навкруг. I побачив дивовижного хлопчика, що поважно мене розглядав. Ось його найкращий портрет, якого мені пощастило згодом намалювати. Та, звісно, на моєму малюнку він далеко не такий гарний, як був насправді. Не я тут виною. Коли я мав шість років, дорослі відбили у мене охоту до того, щоб стати художником, і я тільки й навчився, що малювати удавів - у натурі та в розрізі.

Отож я виряченими від подиву очима дивився на цю прояву. Не забувайте, що я був за тридев'ять земель, на безлюдді. А проте зовсім не здавалося, щоб це хлоп'я заблукало або вкрай зморилося чи вмирає з голоду, спраги або зі страху. На око годі було сказати, що це дитина, яка загубилася серед пустелі, запропастилася край світу. Нарешті до мене вернулася мова, і я сказав:

- А... що ти тут робиш?

Та він знову попросив тихо й вельми поважно:

- Прошу... намалюй мені баранця...

Таємнича поява так вразила мене, що я не посмів одмовитися. I хоч яким безглуздям це могло здатися тут, за тридев'ять земель від людей, коли на мене чигала смерть, я добув із кишені аркуш паперу та самописку. Але одразу ж згадав, що вчився передусім географії, історії, математики та граматики, і сказав хлопцеві (трохи навіть сердито), що не вмію малювати. Він одмовив:

- Байдуже. Намалюй мені баранця.

Я зроду не малював баранів і тому відтворив для нього один із двох малюнків, що тільки й умів малювати: удава в натурі. I здивувався непомалу, коли хлоп'я одмовило:

- Та ні! Я не хочу слона в удаві. Удав дуже небезпечний, а слон надто здоровенний. У мене все маленьке. Мені треба баранця. Намалюй баранця.

I я намалював.

Він глянув пильно та й каже:

- Ні! Цей баранець зовсім хирявий. Намалюй іншого.

Я намалював.

Мій приятель усміхнувся лагідно й поблажливо:

- Ти ж добре бачиш - це не баранець, а баранисько. Ще й рогатий...

Тоді я зобразив ще одного.

Та він забракував і цей малюнок:

- Це надто старий. Я хочу такого баранця, щоб жив довго.

I тут мені терпець урвався - адже треба було якнайхутчій розбирати й лагодити двигун, - і я награмузляв такий малюнок.

I заявив:

- Ось тобі ящик. А в ньому той баранець, який тобі до вподоби.

Я був неабияк вражений, побачивши, як заяснів мій юний суддя:

- Саме такого я й хотів! Як ти гадаєш, багато паші треба для цього баранця?

- А хіба що?

- Таж у мене вдома все маленьке.

- Йому, певне, вистачить. Я дав тобі зовсім маленького баранчика.

Хлопчик схилив голову над малюнком.

- Не такий він і маленький! Гляньно, він заснув...

Так я познайомився з маленьким принцом.

III

Збігло чимало часу, поки я втямив, звідки він узявся. Маленький принц про все допитувався в мене, зате моїх питань, здавалося, не чув. Лише з випадково зронених слів мені помалу все стало зрозумілим. Так, побачивши мій літак уперше (я не малюватиму літака - для мене це дуже морочливо), він спитав:

- Що то за штуковина?

- То не штуковина. Ця річ літає. Це літак. Мій літак.

I я гордо розтлумачив йому, що вмію літати. Тоді він вигукнув:

- Як? Ти упав з неба?

- Авжеж, - відказав я скромно.

- От дивина!

I маленький принц так голосно зареготав, що мені стало досадно. Я хочу, щоб моєму лихові бодай співчували. Потім він додав:

- Отже, і ти прибув з неба. А з якої планети?

Ось де розгадка його таємничої появи тут, у пустелі!

- То ти потрапив сюди з іншої планети? - гостро спитав я.

Та він не відповів. Розглядаючи мого літака, він тихо хитав головою:

- Але ж на ньому ти не міг прилетіти здалеку...

I надовго поринув у роздуми. Потім дістав з кишені мого баранця і почав роздивлятися цей скарб.

Уявляєте, як зацікавило мене оте напіввизнання, ота загадка про інші планети. Я спробував дізнатися більше.

- Звідки ж ти прибув, хлопче? Де твій дім? Куди ти хочеш забрати мого баранця?

На хвилю він замислився, потім промовив:

- Добре, що ти дав мені ящик: баранець тут ночуватиме, це буде його оселя.

- Атож. А коли ти шануватимешся, я дам тобі ще й мотузок, щоб припинати його удень. I пакіл.

Мої слова нібито прикро вразили маленького принца.

- Припинати? Яке безглуздя!

- Бач, коли його не припнеш, він залізе в шкоду або втече.

Мій приятель знову засміявся:

- А куди ж, по-твоєму, йому тікати?

- Будь-куди. Просто перед собою, куди очі світять.

Тоді маленький принц зауважив серйозно:

- ІІусте, у мене там усе дуже маленьке.

I дещо журливо додав:

- Коли йти просто перед собою, куди очі світять, то далеко не зайдеш.

IV

Так я довідався про ще одну важливу річ: його рідна планета завбільшки десь із хату!

А втім, це й не так уже мене здивувало. Я добре знав, що, крім таких великих планет, як-от Земля, Юпітер, Марс, Венера, уже давно названих, є сила інших, і між них такі маленькі, що їх нелегко побачити навіть у телескоп. Коли астроном відкриває таку планетку, він дає їй не ймення, а номер. Називає, скажімо, астероїд 3251.

Я маю всі підстави думати, що планета, з якої прилетів маленький принц, астероїд В-612. Цей астероїд бачили лишень раз, 1909 року, його помітив у телескоп один астроном турецький.

Астроном доповів тоді, навівши всі докази, про своє відкриття на міжнародному астрономічному з'їзді. Але він був одягнутий у східні шати, і йому ніхто не повірив. Отакі ті дорослі!

На щастя для астероїда В-612, султан турецький звелів своєму народові під страхом смертної кари носити європейське вбрання. 1920 року астроном - тепер уже в чепурній парі знову доповів про своє відкриття. Цього разу з ним погодилися геть усі.

Я розповів вам такі подробиці про астероїд В-612 і навіть назвав його номер усе через отих самих дорослих.

# data[].attributes.attachment_link.title
Маленький принц - Антуан де Сент-Екзюпері, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте повний текст "Маленький принц" (автор: Антуан де Сент-Екзюпері) онлайн українською. Повний текст електронної книги Антуан де Сент-Екзюпері - Маленький принц в перекладі українською мовою на УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Хроніки Нарнії. Клайв Степлз Льюїс

# data[].attributes.subject
Хроніки Нарнії. Клайв Степлз Льюїс

# data[].attributes.body
Серія складається із семи книг. У «Хроніках» головні ролі належать маленьким дітям, які є братами та сестрами. Нарнія — це загадковий світ, у якому живуть безліч звичайних та вигаданих казкових персонажів та тварин, які наділені людською мовою та розумом. Діти знайомляться із чарівними героями, вчаться нормально їх сприймати, і, більше того, — дружити з ними. А потім пліч-о-пліч вони воюють проти ворогів та загарбників. Історія справжньої дружби, мужності та відваги, і часу, коли все може змінитися лише завдяки одній магічній шафі.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Клайв Стейплз Люъс

Хроніки Нарнії:

Книга 1: Небіж чорнокнижника

Розділ 1. Не ті двері

Казка ця розповість Вам про те, що відбувалося у давні часи, тоді, коли Ваш прадідусь іще був малюком. Це дуже важлива історія, бо з неї видно, як пов'язалися між нашим світом та землею Нарнії всі теперішні та майбутні події.

У ті дні містер Шерлок Холмс усе ще проживав на Бейкер-стріт, а по Люїшемській дорозі у пошуках легкої здобичі нишпорили ватаги голодранців. Тоді хлопчикам щодня доводилося вдягати жорсткий накрохмалений ко-мірець і ходити до школи, яка переважно була гіршою, аніж сучасна. Але їжа таки була ліпша. Не хочу, наприклад, розповідати про цукерки, якими дешевими і смачними ВОНИ були, бо у Вас тільки слинка даремно потече.

У ті дні в Лондоні жила дівчинка на ймення Поллі Пламмер. Вона мешкала в одному з тих будинків, що приліпилися один до одного, вишикувавшись у довгий ряд. Одного ранку вона вийшла собі на подвір'я, коли раптом зі сусідніх дверей вибіг якийсь хлопчик і миттю видряпався на паркан. Поллі була здивована, тому що дотепер у тому будинку не було ніяких дітей. Там мешкали разом тільки пан Кеттерлі та пані Кеттерлі, брат і сестра, літні люди, й обоє неодружені. Дівчинка із зацікавленням глянула на паркан. Обличчя дивного незнайомця було дуже замурзане, неначе він спершу забруднив руки землею, а потім витирав ними сльози. Мабуть, так воно й було.

- Здоров, - привіталася Поллі.

- Привіт, - відгукнувся хлопчик - Як ти називаєшся?

- Поллі, - відповіла Поллі, - а ти? - Диґорі, - сказав хлопчик. - Ой, яке кумедне ім'я, - пирскнула дівчинка. - І наполовину не кумедніше, ніж Поллі, - відрізав хлопець.

- Ні, кумедне, - повторила Поллі.

- Ні, не кумедне, - відказав Диґорі.

- У кожному разі я таки вмиваю своє лице, - не здава-лася Поллі, - і тобі б не завадило. Особливо після... - і тут вона затнулася. Поллі вже готова була сказати: "...після того, як ти ревів", - однак подумала, що то було б неґречно.

- Так, я знаю! - голосно скрикнув Диґорі. В його вигуку був такий розпач, що стало зрозуміло: якесь нещастя спіткало хлопця, і йому зараз цілком байдуже, що про нього подумають. - Ти теж би такою була, - продовжував він, - якби перед тим усе своє життя провела на селі, де мала свого коника і річку за садом, а потім тебе привезли жити в цю смердючу діру.

- Лондон не діра! - обурилася Поллі.

Та хлопець почувався таким ображеним, що не звернув на це жодної уваги і далі нарікав:

- І якщо б твій тато поїхав до Індії, а тобі довелося перебратися до тітки і жити з нею та божевільним дядьком... тобі би це сподобалося? Бо вони змушені доглядати маму... І якби твоя мама захворіла і збиралася б... збиралася... померти.

Тут його обличчя скривилося так, як часом і у Вас, коли з усіх сил хочете стримати сльози.

- Вибач, я не знала, - збентежено промовила Поллі. Й одразу по тому, не знаючи, що сказати і прагнучи звернути увагу хлопця на щось веселіше, запитала:

- А що, пан Кеттерлі справді божевільний?

- Він або божевільний, - відповів Диґорі, - або там якась таємниця. В нього на горищі є кабінет, і тітка Летті попередила, щоб я за жодних обставин туди не ходив. Погодься, що виглядає підозріло, як на початок. І потім: кожного разу, коли ми їмо, він намагається мені про щось розповісти... а до неї навіть не пробує озватися... ніколи... Вона завжди його обриває. Наприклад: "Ендрю, дай хлопцеві спокій". Або: "Я певна, що Диґорі не захоче про це слухати". Або ще: "А тепер, Диґорі, чого б тобі не вийти та не побавитися на подвір'ї?"

- І про що ж він тобі намагається розповісти?

- Не знаю. Він ніколи довго не говорить. Мало того, якось уночі (це було якраз учора) я вже йшов спати до своєї кімнати і саме минав сходи на горище, - я зовсім не боюся туди ходити, - коли раптом почув звідтам пронизливий зойк! Побий мене грім!

- Напевно, він там тримає свою божевільну дружину.

- Еге, і я про це подумав.

- Або він фальшивомонетник.

- А може, він був піратом, як той старий з "Острова скарбів", і тепер увесь час переховується від своїх колишніх друзяк.

- Оце то так! - вигукнула Поллі. - Я ніколи б не по-думала, що твій будинок такий цікавий.

- Можеш собі думати що хочеш, - відповів Диґорі. - Але що б ти заспівала, якби довелося там переночувати? Цікаво, чи сподобалося би тобі серед ночі прислухатися, як по коридору до твоїх дверей підкрадається дядько Ендрю? У нього такі страшні очі!

Отак і познайомилися Поллі і Диґорі. Оскільки літні канікули саме розпочалися і ніхто з них не збирався того року їхати на море, то вони стали зустрічатися одне з одним майже щодня.

Їхні пригоди розпочалися, головним чином, через те, що того року було надзвичайно мокре та холодне літо. Це спонукало їх шукати розваг удома і, так би мовити, проводити внутрішні дослідження. Просто дивовижно, скільки всього можна побачити, коли із недогарком свічки вивчати закапелки великого будинку або горища, спільного відразу для цілої низки будинків! Поллі ще раніше відкрила для себе, що коли відчинити невеличку ляду у комірці на горищі її будинку, то там буде цистерна з водою. А далі - темне місце, схоже на довгий тунель, утворений цегляною стіною по один бік та похилим дахом по інший. Тунель проліг над коміркою, коридором, ще одною коміркою та кімнатою покоївки. Де-не-де його пронизували промені світла, що пробивалися крізь шпарки між черепицею. Там зовсім не було підлоги, і доводилося ступати з балки на балку, між якими лежала лише штукатурка. Тільки оступися - і провалишся вниз до кімнати. Поллі влаштувала там, якраз при цистерні, таку собі таємну схованку - як у контрабандистів. Дівчинка постягала туди старі картонні коробки, сидіння від поламаних кухонних крісел та інший мотлох. Потім усе це настелила від балки до балки так, що вийшла підлога. Тут Поллі тримала скриньку, у якій зберігала всілякі скарби, щоденник, який вела, і, звичайно, яблука. У тому кубельці вона частенько випивала цілу плящинку імбирного лимонаду. Пляшки нагромаджувалися і ще більше робили схожим її прихисток на печеру контрабандистів.

Диґорі цей сховок цілком припав до смаку (свого щоденника Поллі йому показати не захотіла), та ймовірні пригоди приваблювали хлопця ще більше.

- Слухай, - запитав він, - а куди тягнеться цей тунель? Маю на увазі, чи закінчується він там, де й твій будинок?

- Ні, - відповіла Поллі, - стіни не доходять до даху. Він тягнеться далі. Я не знаю, де його кінець.

- Тоді ми зможемо виміряти довжину усіх будинків.

- Так, звичайно, - відповіла дівчинка. - О, слухай!

- Що?

- Ми могли б навіть пролізти в інші будинки.

- Егеж, і нас би там накрили як злодіїв! Ні, дякую.

- Не будь таким сиромудрим. Я подумала про будинок, який відразу за вашим.

- А що таке?

- А те, що він порожній. Татко каже, що той будинок нічий, відколи ми сюди переїхали.

- Тоді, гадаю, ми мусимо оглянути його, - мовив Диґорі. Він справді дуже захопився цією ідеєю, хоча з тону, яким це було сказано, Вам би так не здалося. Справа в тім, що хлопець перебирав у голові всі причини, через які будинок міг так довго залишатися порожнім. Про це думала і Поллі. Ніхто з них не вимовив уголос "злодійське кубло", але обоє відчули, що думка, яка так несподівано зародилася, варта того, аби її перевірити.

- Ходімо, спробуєм сьогодні, - запропонував Диґорі.

- Ходім, - погодилася Поллі.

- Гм, а може, тобі ліпше залишитися? - засумнівався Диґорі.

- Як ти, так і я, - заперечила дівчинка.

- А як ми будемо знати, що потрапили саме в той будинок, а не в інший?

Вони вирішили спуститися назад у комірчину і виміряти її кроками від балки до балки. Так можна було дізнатися, скільки балок містить комірка. Потім так само виміряли би коридор між двома комірками будинку Поллі, а в кінці і кімнату покоївки. Це дозволило б визначити повну довжину будинку за кількістю балок. Коли вони подолають подвійну відстань, то доберуться до кінця дому Диґорі, до дверей, що ведуть на горище порожнього будинку.

- Хоча я сумніваюся, що він зовсім порожній, - сказав Диґорі.

- Маєш якусь підозру?

- Мені здається, що там хтось тихцем живе. Виходить тільки поночі, і то з потаємним ліхтарем. Певно, надибаємо там банду відчайдушних злодюг, і нас за це нагородять. А то плетуть усяке! Можна подумати, що той дім простояв би стільки років порожнім, якби там не було якоїсь таємниці.

- Татко каже, що то через вогкість, - згадала Поллі.

- Пхі! Дорослі вічно вигадують нецікаві пояснення, - знизав плечима Диґорі. Але зараз, коли вони говорили про це на горищі при денному світлі, а не при свічці у "печері контрабандистів", думка, що той дім може хтось навідувати, виглядала уже менш правдоподібною.

Діти виміряли все горище до кінця, взяли олівця і підсумували. При цьому вони часом сперечалися, та навіть якщо і погоджувалися, я не певен, що їхні висновки були правильними. Їм страшенно кортіло розпочати виправу.

- Ні пари з вуст, - прошепотіла Поллі, коли вони знову залізли за цистерну. Пригода здавалася їм настільки важливою, що кожен узяв собі по свічці - Поллі мала добрячий запас у своїй печері.

Тунель був дуже темним, запилюженим, із протягами. Вони переступали з балки на балку, не промовляючи ні словечка. Лише іноді шепотіли одне одному: "Зараз ми навпроти твого горища" або "це напевно половина нашого будинку". Ніхто з них не зашпортався, не впустив свічки і нарешті вони побачили праворуч маленькі дверцята у цегляній стіні. З їхнього боку двері не мали жодної засувки, бо відчинялися досередини горища, а не назовні. Але там була клямка, як ото часто буває на буфетах, і це підбадьорило мандрівників. Вони відчули, що зможуть відчинити ті двері.

- Ну що, спробуєм? - спитав Диґорі.

- Як ти, так і я, - відповіла Поллі, як і минулого разу. Обом було ясно, що їхня пригода стає дуже серйозною, але ніхто не відступав. Трішки натужившись, Диґорі повернув клямку. Двері прочинились і - раптом денне світло засліпило їх. Вражені, вони оглядали те, що їм відкрилося. Це не було занедбане горище, це була умебльована кімната! Але вона здавалася порожньою. Всередині панувала мертва тиша. Допитливість Поллі переважила обережність. Дівчинка загасила свічку і зробила крок до незнайомої кімнати, ступаючи тихше за мишку.

Це була звичайна комірка, тільки умебльована як вітальня.

# data[].attributes.attachment_link.title
Хроніки Нарнії - 1. Небіж чорнокнижника - Клайв Степлз Льюїс, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте повний текст "Хроніки Нарнії - 1. Небіж чорнокнижника" (автор: Клайв Степлз Льюїс) онлайн українською. Повний текст електронної книги Клайв Степлз Льюїс - Хроніки Нарнії - 1. Небіж чорнокнижника в перекладі українською мовою на УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Тореадори з Васюківки. Всеволод Нестайко

# data[].attributes.subject
Тореадори з Васюківки. Всеволод Нестайко

# data[].attributes.body
Пригодницька повість, яка підкорила серце не одного юного читача. Більше того, вона була перекладена понад 20-ма мовами світу і додана до списку Андерсена. Сама історія розгортається навколо двох хлопчиків — Яви і Павлуші, які на літніх канікулах відправляються до села. Там вони і починають викидати свої вибрики та створювати неприємності дідусям з бабусями. Та, попри це, вони показують себе, як і кмітливі хлопці, які добре розуміють, у чому сенс дружби, і що таке справжня самопожертва.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ТОРЕАДОРИ З ВАСЮКІВКИ

ТРИЛОГІЯ ПРО ПРИГОДИ ДВОХ ДРУЗІВ

Подається за старим виданням

ЧАСТИНА ПЕРША

Яку розсказує Павлуша Завгородній. НАДЗВИЧАЙНІ ПРИГОДИ РОБІНЗОНА КУКУРУЗО ТА ЙОГО ВІРНОГО ДРУГА І ОДНОКЛАСНИКА ПАВЛУШІ ЗАВГОРОДНЬОГО В ШКОЛІ, ДОМА ТА НА БЕЗЛЮДНОМУ ОСТРОВІ ПОБЛИЗУ СЕЛА ВАСЮКІВКИ

РОЗДІЛ I. Метро під свинарником. Тореадори з Васюківки. Собакевич

- От знайдибіда, авантюрист шмаркатий! Ванько-о-о! Вилазь зараз же! Бо такого втру маку - тиждень чухатимешся! Вилазь, чуєш!

Ми лежимо в густих бур'янах за клунею, уткнувшись у землю носами, й не дихаємо.

- Вилазь, убоїще, бо гірше буде! Ти ж мене знаєш!

- Знаю, знаю, - ледь чутно зітхає, мій друг і нарешті наважується подати голос.

- Діду! - жалібно озивається він.

- Давай-давай!

- Діду, - ще жалібніше повторює мій друг, - ви одійдіть за хату, ми виліземо. Бо ж ви битиметесь.

- Вони ще мені умови ставлять, вишкварки! Ану вилазьте!

- Та ми ж не хотіли. Ми ж хотіли метро. Таке, як у Києві.

- Я вам дам метра! Я вам такого метра дам, що...

- Ми ж не знали. Ми зараз усе закидаємо - нічого й видно не буде. Одійдіть, діду.

Довго ще тривають переговори. Нарешті дід востаннє лайнувся, закашлявся, плюнув і почовгав за хату.

Ми вилазимо з бур'янів.

Біля свинарника нас зустрічає гундосим рохканням п'ятипудова льоха Манюня, противна й плямиста, як географічна карта.

У-у, скотиняка! Щоб ти...

Це через неї ми вскочили в халепу.

У нас була прекрасна, благородна ідея - провести під свинарником метро. Це мало бути сюрпризом. Перша лінія метро у - Васюківці! Станція "Клуня" - станція "Крива груша". Три копійки в один кінець. Родичі безплатно. З учительки арифметики - п'ять копійок.

Ми вже підкопалися майже до половини свинарника, і раптом непередбачена катастрофа! - клята льоха Манюня провалилася в наше метро. Провалитися вона зуміла, а от вилізти-дзуськи! I зняла такий вереск, що причовгав дід. Ну і...

Гірко зітхаючи, ми засипаємо метро. Раз у раз злодійкувато озираємося - чи не заскочить нас зненацька дід, щоб нам'яти вуха. Хоч і обіцяв він, що не чіпатиме, поки не кінчимо, але хто його зна... Ви б почули, як він лаявся, коли витягав льоху! Ох і лаявся! I де він отих слів набрався?

Проте діда не видно. І поки ми працюємо (а справа це довга й нудна), я вас познайомлю з моїм другом.

Ви, звичайно, знаєте, що є такий острів - Ява. В Індійському океані. Ото, що Ява, Суматра, Борнео, Целебес, - Великі Зондські.

Ну, так Ява - це не острів.

Ява - це мій найкращий друзяка і напарник. Ява Рень.

Мабуть, вам дивно, що то за ім'я таке - Ява? То він сам себе так назвав, коли йому лише років півтора було. Чи то воно, пискля мале, хотіло сказати: "Я - Ваня", а вийшло "Ява", чи то "Іван" у нього так прозвучало (бо насправді його Іваном звати), але причепилось оте "Ява" до нього, як реп'ях до собачого хвоста. Навіть міліціонер товариш Валігура, що живе у нашому селі, так його зве.

У них взагалі вся сім'я інтересна.

Батько на скрипці грає. Корова - Контрибуція називається. А дід (ви уже з ним знайомі) - мисливець завзятий, на полюванні, коли стріляє, ліве око онучею зав'язує. Бо в нього ліве око без правого не примружується. Як ліве примружить - праве саме заплющується. Але ж і б'є дід Варава з тою онучею, ох же ж і б'є!

Городські мисливці, що "Волгами" з Києва приїжджають, тільки ахають.

"Ви, дедушка, абсолютний чемпіон", - кажуть.

На честь старого Реня навіть польове озеро, що біля нашого села, люди Реневим назвали.

Мати ж Явина - депутат райради, ланкова кукурудзоводів.

Якось Ява з Яришкою, сестричкою меншою, посварився і при всіх плескачів їй надавав. Так вона, замість того щоб заплакати, раптом як закричить:

- Опозогив! - Вона букву "р" не вимовляє. - Маму-депутата на все село опозогив. Загаза чогтова!

Такого шелесту наробила - Ява не знав, куди й очі подіти. Стояв-стояв, червоний мов рак, а тоді як дав дриза - тільки п'ятами залопотів.

Та то лише раз таке було. А взагалі характер у Яви ого-го! Сталь, а не характер. Таких на мільйон лише один буває.

Ява сам говорив:

- Ми, - говорив, - з тобою, Павлушо, хлопці будь здоров. Точно-точно, без брехні, ми таки хлопці з фантазією. Скажи?

- З фантазією, - підтакував я.

- Ти чув, як дід Салимон учора біля сільмагу казав: "Ондо, каже, Ява і Павлуша пішли. От хлопці! Орли! Соколи! Гангстери, а не хлопці! Нема на них буцегарні".

- Чув. Точно.

- Треба, щоб усі про нас так говорили. Треба, щоб слава про нас гриміла на всю Васюківку, як радіо на Перше травня.

- Треба, - погоджувавсь я.

І Ява весь час вигадував різні штуки-викаблуки заради нашої слави.

Отож ми з ним піймали в лісі пугутькало і випустили в клубі під час лекції на тему "Виховання дітей у сім'ї". Лектор упав з трибуни і вилив собі на голову графин з водою.

А старі дідові підштаники на телевізійну антену над клубом, думаєте, хто повісив? Ми, звичайно.

А то якось влітку Ява сказав:

- Давай влаштуємо бій биків.

- Га? - не відразу второпав я.

- Ти пам'ятаєш, ми в клубі закордонне кіно дивилися "Тореадор"?

- Ага... То й що?

- Пам'ятаєш, на арені розлючений бик, а тут дядько у капелюсі, з гинджалом, перед ним танцює.

- Так-так-так...

- А потім - рраз! Бик - беркиць! І оплески.

- Ага. Здорово... Але це ж убивати треба. Хто ж нам дозволить убивати поголів'я?

- Тю, дурний! Убивати! Що це тобі - м'ясозаготівля, чи що. Це ж видовище. На стадіоні. Вроді футбола. Головне тут - красиво вимахувати червоною плахтою і ловко вивертатися, щоб рогом не зачепило. Ти ж бачив. Тореадори - це найсміливіші герої і ловкачі. Головне тут - тренування і спритність. Розумієш? Уперше в історії Васюківки - бій биків. Тореадор Іван Рень і тореадор Павло Завгородній! Гості з'їжджаються з усієї України. Трансляція по радіо і по телевізору. Навіть у Жмеринці видно буде.

Я посміхнувся. Це було здорово. По радіо, по телевізору і взагалі...

Ми повмощувались зручніше і почали обговорювати подробиці. Насамперед - бик. Кандидатура колгоспного бугая Петьки була відхилена одразу. То таке страшнюче мурмило, що його навіть сам зоотехнік Іван Свиридович боїться. Очі - наче тракторні фари. Землю гребе ногами, як екскаватор.

Цього літа один дачник мало не вмер з переляку. Лежав на вигоні голий-голісінький - загоряв. Голова під парасолькою, все інше на сонці. І раптом - Петька. Дачник як рвоне. Бугай за ним. Дачник товстий, з черевцем. Бачить - не втече. А тут телеграфний стовп на дорозі. Як той дачник на стовп видряпався - досі невідомо. Але факт - півдня загоряв на ізоляторах, тримаючись за дроти, аж поки не під'їхав комбайнер Микола на комбайні і не зняв його. Дачник штани надів і одразу на станцію: додому їхать.

Ні, хай з бугаєм Петькою вороги наші б'ються.

Другою кандидатурою був цап Жора. Це я його кандидатуру висунув, щоб помститися. Дуже мені противний був цап Жора, бо з'їв мою сорочку, колися у калабані купався.

Але Ява мене не підтримав.

- Ні, - сказав він, - Жора дуже балакучий. Весь час мекекече. Ми й оплесків не почуємо. і йдеться про бій биків, а не цапів. Треба, щоб було щось бичаче, коров'яче щось - велике і крутороге.

- Коров'яче? - кажу. - Слухай, то, може, узяти просто корову? Бо, крім Петьки, справжніх биків у нас чортма, а корів скільки хочеш. І взагалі ніде не сказано, що обов'язково має бути бик.

Ява задумався:

- Хтозна, може й так.

- Тоді, - кажу, - кращої кандидатури, ніж ваша Контрибуція, і не придумаєш.

- А чому Контрибуція? Чому не ваша Манька?

- Бо в нашої Маньки теля і один ріг зламаний. Ти хочеш, щоб з нас сміялися? Тореадори з однорогою коровою! Карикатура. Такого ще ніколи в світі не було.

- Можна, звичайно, і Контрибуцію. Але вона трохи психічна.

- Що значить "психічна"! Скажи краще, що ти просто мами боїшся.

- Я - боюсь? От я зараз дам тобі у вухо, і ти побачиш, як я боюсь. Ану забери свої слова назад!

- Я забираю, але ти все одно боїшся.

- Боюсь?

- Боїшся...

- Боюсь?

- Боїшся...

Я схопився рукою за вухо і в свою чергу затопив Яві кулаком у живіт. Ми покотилися по траві й викотилися на дорогу. Все, що було на дорозі поганого, ми, качаючись, підібрали на свої штани і сорочки. Перший отямивсь я.

- Стривай, - кажу, - годі. А то замість бою биків у нас вийшов бій дураків.

- Це ж ти винен. Ну, гаразд, спробуємо Контрибуцію. Завтра поженемо пасти і спробуємо. А то твоя Манька і справді для телевізора не підходить. Ще люди подумають, що то не корова, а собака.

Мені вже остогидло битися, і я удав, ніби не зрозумів, як тяжко він образив нашу Маньку.

Наступного ранку ми зустрілися на шляху, що вів до вигону. Я гнав Маньку, Ява - Контрибуцію. Корови плентались, легковажно метляючи хвостами, і не підозрювали, який це історичний день.

У Яви на голові був крислатий дамський капелюшок, який лишився нам у спадщину від однієї дачниці, що відпочивала в нас позаторік. Капелюшок був на Яву завеликий і насувався на очі. Щоб хоч що-небудь бачити і не впасти, Ява мусив весь час сіпати головою, поправляючи його. Здавалося, ніби він комусь кланяється.

У мене під пахвою був килимок. То був знаменитий килимок. Я його пам'ятаю стільки, скільки взагалі щось пам'ятаю. Він висів над моїм ліжком. Килимок був червоний, і на ньому вишито троє кумедних цуценят, що сиділи вкупочці, прихилившись одне до одного головами. То були Цюця, Гава і Рева, про яких мені мати колись розповідала різні "баналюки", аж поки я не засинав. Останні два роки, позаяк я вже виріс, килимок лежав у скрині, і тепер від Цюці, Гави і Реви дуже тхнуло нафталіном.

Килимок і капелюшок - то був наш тореадорський реманент. По дорозі ми ще вирізали з ліщини дві прекрасні шпаги. Ми були в повній бойовій готовності.

Ми йшли і співали арію Хозе з опери Бізе "Кармен", яку багато разів чули по радіо.

Торе-гадор, сміле-ге-е в бой, торе-гадор, торе-гадор...

Там ждет тебя-га любовь, там ждет тебя-га-га любовь.

Ми співали і не знали, що нас жде.

Небо було синє-синє - справжнє іспанське небо.

Погода - саме підходяща для бою биків.

Ми погнали корів аж на край вигону, туди, де ставок, - далі від людських очей.

- Оджени свою Маньку вбік, щоб не заважала, - сказав Ява, - і давай починати.

Я не став сперечатись. Тим більше, Манька у нас дуже нервова, їй краще не бачити бою биків.

Ява поправив на голові капелюшка, підтягнув штани, взяв мого килимка і, витанцьовуючи, навшпиньках став під ходити до Контрибуції.

# data[].attributes.attachment_link.title
Тореадори з Васюківки - Всеволод Нестайко, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати повний текст "Тореадори з Васюківки" (автор: Нестайко Всеволод Зіновійович). Читати повністю електронну книгу Всеволод Нестайко - Тореадори з Васюківки онлайн в Бібліотеці української літератури УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Павутиння Шарлоти. Елвін Брукс Уайт

# data[].attributes.subject
Павутиння Шарлоти. Елвін Брукс Уайт

# data[].attributes.body
Книжечка розповідає про справжню дружбу між… поросям і павучиxою!

Ідеальна історія, щоб пояснити дітям, що для справжньої дружби не обов`язково бути сxожими.

Маленька Шарлотта допомагає поросятку Вілбуру зберегти життя, а автор розповідає цікаву історію про доброту, турботу один про одного і зворушливу дружбу.

Про те, що завжди потрібно спробувати зрозуміти іншого, подумати про його інтереси і труднощі, і тоді у тебе буде більше друзів і помічників.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Елвін Брукс ВАЙТ

ПАВУТИННЯ ШАРЛОТТИ

Повість-казка

Куди це тато вирядився з тією сокирою? - запитала маму дівчинка Ферн. Вони саме накривали стіл до сніданку.

- А до свинарника, - відказала пані Еребл. - Цієї ночі опоросилася одна льоха.

- Не розумію, чого до поросят треба бігти з сокирою? - не вгавала Ферн, якій було ще тільки вісім рочків.

- Ну, знаєш, - пояснила мама, - там є одне надто кволе порося. Таке мале й слабеньке, що не ростиме, а тільки хирітиме. Тож твій тато й вирішив його позбутись.

- Позбутись? - зойкнула дівчинка. - Ти хочеш сказати: вбити його? Тільки тому, що воно менше за інших?

Пані Еребл поставила на стіл дзбан з вершками.

- Не репетуй, Ферн! - попросила вона. - Твій тато слушно чинить. Те порося все одно навряд чи виживе.

Ферн відштовхнула стільця, що опинився у неї на дорозі, й вибігла надвір. Трава була в росі, земля духмяніла весняними пахощами. Поки дівчинка наздогнала батька, її капці вже й намокли.

- Прошу тебе, не вбивай його! - захлипала донечка. - Це нечесно!

Пан Еребл зупинився.

- Ферн! - лагідно мовив він. - Тобі треба навчитись володіти собою...

- Володіти собою? - вигукнула Ферн. - Тут справа життя або смерті, а ти вимагаєш, щоб я володіла собою!

Сльози бризнули з її очей. Дівчинка вхопилась за сокиру й сіпнула до себе, силкуючись вирвати її з батькових рук.

- Ферн! - умовляв дочку пан Еребл. - Я тямлю більше, ніж ти, як виростити поросячий виводок. З хирлявим тільки зайва морока. Вертайся до хати!

- Але це нечесно! - не відступалася Ферн. - Воно ж не винне, що народилося найменшим та хирлявим! А коли б я народилася дуже маленькою, хирлявою, то ти й мене вбив би?

- Звісно, що ні! - усміхнувся пан Еребл, з любов'ю дивлячись згори вниз на свою донечку. - Бо це ж різні речі. Одна справа - маленька дівчинка, й зовсім інша - маленьке хирляве поросятко.

- А я не бачу тут жодної різниці! - заперечила Ферн, усе ще висячи на сокирищі. - Про жахливішу несправедливість я зроду ще не чула!

Обличчя пана Еребла набуло якогось чудного виразу. Здавалося, він сам ось-ось заплаче.

- Гаразд уже, - здався батько. - Ти йди назад до хати, а я зараз принесу того малючка. Дозволю тобі почати його вигодовувати - з пляшечки, як немовля. І ти пересвідчишся, що недарма кажуть: "Не мала баба клопоту, то купила порося!"

Через півгодини пан Еребл повернувся до будинку, несучи картонну коробку під пахвою. Ферн якраз була нагорі - перевзувалася в сухі капці. Сніданок уже стояв на столі, й уся кухня повнилася пахощами кави, бекону, відвологлого тиньку й дров'яного диму з плити.

- Поклади на її стілець! - підказала чоловікові пані Еребл.

Пан Еребл так і зробив: поклав коробку на стілець, на якому зазвичай сиділа їхня донечка. Тоді підійшов до мийниці й, помивши руки, витер їх рушником на ролику.

Ферн поволеньки спустилася вниз східцями. Її очі були заплакані, аж червоні. Вона вже підходила до стільця, коли картонка заколихалася й долинув звук: щось там ніби чухалось. Ферн подивилася на батька. Тоді підняла накривку. А звідтіля, зсередини, на неї дивилося новонароджене поросятко. Таке білесеньке... Ранкове світло наскрізь просвічувало крізь його вушка, від чого вони здавалися рожевими.

- Кабанчик твій, - заявив пан Еребл. - Ти врятувала його від передчасної загибелі. І хай всемилосердний Господь простить мені цю дурість.

А Ферн не могла відірвати очі від крихітного поросятка.

- Ой! - прошепотіла вона. - Ой, ви тільки гляньте на нього! Це ж чудо та й годі.

Обережно дівчинка знову закрила коробку. Спочатку розцілувала батька, а тоді матір. Потім знову підняла накривку, дістала звідти поросятко й притисла до своєї щоки. Цієї миті до кухні увійшов її брат Евері. Йому було десять років. І був він до зубів озброєний: в одній руці рушниця, в другій - дерев'яний кинджал.

- Що воно таке? - поцікавився хлопчик. - Що це доп'яла собі Ферн?

- Вона здобула собі гостя до сніданку, - відповіла пані Еребл. - Умийся, Евері!

- Дайте роздивитись! - попросив Евері, кладучи свою зброю на стілець. - І ви назвете це нещастячко поросям? Нічогеньке собі порося - не більше за білого пацюка!

- Умийся і з'їж свій сніданок, Евері! - не відступалася мати. - За півгодини під'їде шкільний автобус.

- А можна й мені мати порося, та? - попрохав Евері.

- Ні, я роздаю поросята лише тим, хто рано встає, - відказав пан Еребл. - Ферн підхопилася на світанку й зразу взялася до шляхетної справи - викорінювати несправедливість на світі. Наслідком стало те, що вона дістала порося. Маленьке, звісно, зате справжнє. Ще одне свідчення того, що може здобути собі рання пташка. Ану до їди!

# data[].attributes.attachment_link.title
Читать онлайн "Павутиння Шарлотти" автора Уайт Элвин Брукс - RuLit - Страница 1

# data[].attributes.attachment_link.description
Елвін Брукс ВАЙТ ПАВУТИННЯ ШАРЛОТТИ Повість-казка Куди це тато вирядився з тією сокирою? - запитала маму дівчинка Ферн. Вони саме накривали стіл до сніданку. - А до свинарника, - відказала пані Еребл. - Цієї ночі опоросилася одна льоха. - Не розумію, чого до поросят треба бігти з сокирою?

# data[].attributes.headline
Серця трьох. Джек Лондон

# data[].attributes.subject
Серця трьох. Джек Лондон

# data[].attributes.body
Історія дружби на тлі неймовірниx пригод. Авантюри двоx далекиx родичів Генрі і Френсіса Моргана, мандри по невідомих земель, стрімкі погоні, чудові порятунки, пошуки скарбів і, звичайно, справжня чоловіча дружба, яку не може зіпсувати навіть любовний трикутник.

Ідеальна книжка для того, щоб затягнути підлітків у чарівний світ пригодницької літератури.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Джек ЛОНДОН

СЕРЦЯ ТРЬОХ

Переклад Миколи Іванова

ПЕРЕДМОВА

Шановний читач, сподіваюся, пробачить мені, що я починаю цю передмову з вихваляння. Річ у тім, що цей твір ювілейний. Його завершенням я відзначаю своє сорокаліття, свою п'ятдесяту книгу, шістнадцять років своєї письменницької діяльності і новий напрям у творчості. А "Серця трьох" - це новий напрям. Досі я, безперечно, не писав нічого подібного і майже переконаний, що й надалі не писатиму. І я зовсім не маю наміру приховувати, що пишаюся цим твором. А тепер я радив би читачеві, який любить стрімкий розвиток дії, обминути усі ті вихваляння, що містить передмова, заглибитися в оповідь і хай він насмілиться потім сказати мені, що від моєї книги легко відірватися.

Для допитливих дозволю собі дещо пояснити. У міру того як кінематограф ставав найбільш популярною формою розваги в усьому світі, запас фабул та інтриг, створений світовою белетристикою, став швидко вичерпуватися. Будь-яка кінокомпанія за допомогою двох десятків режисерів протягом певного часу здатна екранізувати всю літературну спадщину Шекспіра, Бальзака, Діккенса, Скотта, Золя, Толстого і десятків менш плідних письменників. А оскільки таких кінокомпаній сотні, то неважко зрозуміти, що незабаром вони зможуть залишитися без сировини, з якої фабрикують кінокартини.

Право на екранізацію всіх романів, оповідань і п'єс, виданих або які мають бути виданими тими чи іншими видавництвами або особами, уже давно куплено й оформлено договорами. Коли ж трапляється матеріал, право власності на який минуло за давністю літ, то він екранізується з такою ж швидкістю, з якою матроси, опинившись на березі із золотим піском, кидаються збирати самородки. Тисячі сценаристів - а точніше, десятки тисяч, бо немає такого чоловіка, жінки чи дитини, що не вважали б себе цілком дозрілими для написання сценарію, - отже, десятки тисяч сценаристів нишпорять по літературі (як застереженої так і незастереженої) і висмикують журнали ледве не з друкарської машинки, сподіваючись поживитися якоюсь новою сценкою, фабулою або історійкою, придуманою їхніми побратимами по перу.

Проте задля справедливості слід зазначити, що зовсім нещодавно, у ті дні, коли сценаристів ще не вельми поважали, вони виснажували себе працею за п'ятнадцять-двадцять доларів на тиждень, а траплялося, що скупі директори платили їм поштучно: десять-двадцять доларів за сценарій, та ще в п'ятдесяти випадках зі ста не видавали сценаристам і тих грошей, які їм належали. Бувало й так, що товар, украдений сценаристами, у свою чергу, крали в них не менш безсовісні і безсоромні люди, котрі працювали в штаті. Так було тільки вчора, а сьогодні я знаю сценаристів, у яких є по три машини і по два шофери, котрі посилають своїх дітей у найдорожчі школи і взагалі мають стійку платоспроможність.

Значною мірою саме через брак белетристичної сировини і почали цінувати і поважати сценаристів. На них з'явився попит, вони здобули визнання, їм стали краще платити, а від них вимагати продукцію значно вищої якості. Почалися нові пошуки матеріалу, що вилилися, зокрема, у спроби залучити відомих письменників для роботи в кіно. Але те, що людина написала двадцять романів, ще не може бути запорукою, що вона здатна написати гарний сценарій. Якраз навпаки: досить швидко з'ясувалося, що успіх у белетристиці - гарантія провалу на екрані.

Але тут втрутилися господарі кінокомпаній. Поділ праці - насамперед. І ось, зв'язавшись із могутніми газетними об'єднаннями чи з окремими особами, що і відбулося в цьому випадку, - я маю на увазі "Серця трьох", - вони замовляють висококваліфікованим сценаристам (котрі навіть заради порятунку власного життя не зуміли б написати роман) сценарій, який романісти (навіть заради порятунку власного життя не спромоглися б написати сценарій) перетворюють потім на роман.

Отже, приходить м-р Чарлз Годард до якогось Джека Лондона і говорить йому: "Час дії, місце дії і дійові особи визначені; кінокомпанії, газети і капітал до наших послуг. Тепер домовляймося". І ми домовилися. Наслідок - "Серця трьох". Ні в кого не може виникнути сумніву в майстерності м-ра Годарда після того, як я перелічу його твори, а перу його належать: "Пригоди Поліни", "Пригоди Елейн", "Богиня", "Збагачуйся, Волінгфорде" та ін. Крім того, ім'я героїні цього роману - Леонсія - теж він вигадав.

Перші кілька епізодів він написав на своєму ранчо в Місячній Долині. Але писав він швидше, ніж я, і закінчив свої п'ятнадцять епізодів на багато тижнів раніш за мене. Хай не введе вас в оману слово "епізод". На перший епізод витратили три тисячі футів плівки, А на наступні чотирнадцять - по дві тисячі футів на кожний. У кожному епізоді пересічно дев'яносто сцен, а це разом близько тисячі трьохсот сцен. Отже, ми працювали одночасно, кожен над своїм шматком. Коли я писав якийсь розділ, я, звісно, не міг враховувати того, що відбувається в наступному чи через дванадцять розділів, оскільки я цього не знав. Не знав цього і м-р Годард. Звідси неминучі наслідки: не можна сказати, щоб оповідь в "Серцях трьох" відрізнялася особливою стрункістю, хоча вона, безумовно, не позбавлена логіки.

Уявіть собі мій подив, коли я, будучи на Гаваях, раптом одержую від м-ра Годарда поштою з Нью-Йорка чотирнадцятий епізод сценарію (а я в цей час опрацьовував десятий епізод) і бачу, що мій герой одружений зовсім не з тією жінкою! І в нашім розпорядженні усього лише один епізод, коли можна її позбутися і зв'язати мого героя законним шлюбом з єдиною жінкою, з якою він має одружитися. Як це зроблено - прошу подивитися в останньому розділі чи п'ятнадцятому епізоді. Можете не сумніватися, що м-р Годард нараяв мені, як це зробити.

Справа в тім, що м-р Годард - майстер щодо розвитку дії і геній стосовно її швидкості. Розвиток дії аж ніяк не хвилює його. "Показати", - спокійно зазначає він в авторській ремарці кіноактору. Очевидно, актор "показує", бо м-р Годард відразу починає нагромаджувати одну дію на одну. "Відобразити горе!" - наказує він, або "сум", або "гнів", або "щире співчуття", або "бажання убити", або "прагнення самогубства". От і все. Так і має бути - інакше коли б він завершив роботу і написав свої тисячу триста сцен?

Проте можете собі уявити, як довелося мені, бідоласі, котрий не міг обмежитися чарівним словом "відобразити", а мав описати - і до того ж досить докладно - усі ті настрої і положення, що одним розчерком пера намітив м-р Годард! Хай йому чорт! Діккенсу не здавалося надмірним витратити тисячу слів на описування і найтонше окреслення сумних переживань того чи іншого героя. А от м-р Годард говорить: "Відобразити" - і раби кіноапарата роблять усе, що потрібно.

А розвиток дії! Свого часу я написав кілька пригодницьких романів, проте навіть у них разом не було стільки дії, як у "Серцях трьох".

Зате тепер я знаю, чому кінематограф має таку популярність. Я тепер знаю, чому "Пани Барнес із Нью-Йорка" і "Гончар із Техаса" розійшлися мільйонами примірників. Я тепер знаю, чому якась пихата агітаційна промова може зібрати куди більше голосів, аніж доблесний вчинок чи задум державного діяча. Перероблення сценарію м-ра Годарда на роман було для мене цікавим досвідом - і досить повчальним. Ця праця по-новому висвітлила давно осмислені мною соціологічні узагальнення, підвела під них нову основу і зміцнила їх. Після цієї спроби своїх сил як письменника у новій для себе царині я почав розуміти душу народу глибше, аніж розумів досі, і усвідомив, яким високим мистецтвом жесту і міміки має володіти демагог, котрий залучає голоси виборців на свій бік за допомогою уміння грати на колективній душі мас. Я буду вельми здивований, якщо ця книга не набуде масового розповсюдження. ("Показати здивування", - сказав би м-р Годард, або - "Відобразити масовий розпродаж".)

Коли в основі цієї авантюри, іменованої "Серця трьох", лежить співробітництво, то принцип співробітництва захоплює мене. Проте боюся, що такого колегу, як м-р Годард, можна здибати не частіше, ніж одного на мільйон. Ми жодного разу не прохопилися навіть словом, у нас не було жодної суперечки чи дискусії. Але в такому разі я також не просто спільник, а мрія! Хіба не я дозволив йому беззастережно "відображати" усе, що йому заманеться, протягом 15 епізодів сценарію, 1300 сцен і 31 000 футів плівки і, зрештою, 111 000 слів, що склали роман? і все ж тепер, коли я закінчив цю працю, я вельми був би радий, коли б не розпочинав її, - з однієї простої причини: мені хотілося б самому прочитати книгу і подивитися, як вона читається. А мене це вельми цікавить. Вельми.

Джек Лондон

Вайкікі, Гавайські острови,

23 березня 1916 року

Давня піратська пісня

Шукачам пригод і долі

Я таку пораду дам:

Йдіть корсарами на море,

Де привілля всім вітрам.

Приспів:

Нас в морські бої і шторми

Не пройме переполох, -

Станем спинами до щогли,

Проти тисячі удвох!

Приготуємо пістолі -

Й в справжнє судно, не в міраж,

Пошлемо з гармати ядра

Й підемо на абордаж!

Приспів:

Гей, корсари, славмо вітер,

За кормою водоверть!

Пожаліємо матросів, -

Капітану ж буде смерть!

Приспів.

Із захопленого судна

Забираймо лиш вино,

Чарівних жінок і злото, -

Решта хай іде на дно!

Приспів:

Джордж Стерлінг

РОЗДІЛ І

Цього пізнього весняного ранку події в житті Френка Моргана змінювалися надто швидко. Якщо коли-небудь людині призначено було, перемістившись у часі, стати учасником жорстокої, кривавої драми, а точніше - трагедії простих душ, і водночас свідком середньовічної мелодрами, насиченої сентиментальністю і бурхливими пристрастями, властивими мешканцям Латинського Нового Світу, то цією людиною Доля призначила бути Френкові Моргану, і то досить незабарно.

Проте сам Френк Морган перебував у незнанні того, що у світі щось для нього готується, і навряд чи був готовий до подій, які насувалися. Засидівшись за бриджем, він пізно розпочинав свій день. За пізнім пробудженням і запізні лий сніданок із фруктів і каші; покінчивши з цим, Френк подався до бібліотеки - зі смаком обставленої кімнати, звідки його батько останніми роками життя керував своїми великими і різноманітними справами.

- Паркере, - звернувся Френк до камердинера, що служив ще його батькові, - ти не помічав ознак ожиріння в Р.

# data[].attributes.attachment_link.title
Серця трьох - Джек Лондон, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Джек ЛОНДОН СЕРЦЯ ТРЬОХ Переклад Миколи Іванова ПЕРЕДМОВА Шановний читач, сподіваюся, пробачить мені, що я починаю цю передмову з вихваляння. Річ у тім, що цей твір ювілейний. Його завершенням я відзначаю своє сорокаліття, свою п'ятдесяту книгу, шістнадцять років своєї письменницької діяльності і новий напрям у творчості. А "Серця трьох" - це новий напрям.

# data[].attributes.headline
День, коли щастить

# data[].attributes.subject
День, коли щастить

# data[].attributes.attachment_link.title
День, Коли Щастить (1983)

# data[].attributes.headline
Разом ми сила!

# data[].attributes.subject
Разом ми сила!

# data[].attributes.headline
Дружба - це чудо!

# data[].attributes.subject
Дружба - це чудо!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дружба - це диво! Українською

# data[].attributes.attachment_link.title
Дружба - це диво, Сезон 1, Серія 1 Українською

# data[].attributes.headline
Корисні підказки. Дружба

# data[].attributes.subject
Корисні підказки. Дружба

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Дружба

# data[].attributes.headline
Повчальний мультик. Не треба ображати друзів

# data[].attributes.subject
Повчальний мультик. Не треба ображати друзів

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Мультики-Пультики Українською

# data[].attributes.attachment_link.title
Повчальні мультики.Не треба ображати друзів

# data[].attributes.headline
Котик та півник

# data[].attributes.subject
Котик та півник

# data[].attributes.attachment_link.title
Котик та Півник (1991) | мультфільми українською мовою

# data[].attributes.headline
Повертайся, Капітошко!

# data[].attributes.subject
Повертайся, Капітошко!

# data[].attributes.attachment_link.title
Повертайся, Капітошко! (1989) | мультики українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.title
Капітошка (1980) | мультфільми українською мовою

# data[].attributes.headline
Як песик і кошеня мили підлогу

# data[].attributes.subject
Як песик і кошеня мили підлогу

# data[].attributes.attachment_link.title
Як Песик і Кошеня Мили Підлогу (1977) - мультфільми українською мовою

# data[].attributes.headline
Правила товаришування

# data[].attributes.subject
Правила товаришування

# data[].attributes.attachment_link.title
Правила товаришування. Мої друзі

# data[].attributes.headline
Правила дружби

# data[].attributes.subject
Правила дружби

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ліна з України

# data[].attributes.attachment_link.title
Дитяча дружба. Правила дружби. Правила примирення. Вчимо мирилку День дружби 30.07 Мульт про дружбу

# data[].attributes.headline
Про справжню дружбу

# data[].attributes.subject
Про справжню дружбу

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
З любов'ю до дітей - Дитячі пісні

# data[].attributes.attachment_link.title
Мультфільм про справжню дружбу | Cтрумочок

# data[].attributes.headline
Про всіх на світі

# data[].attributes.subject
Про всіх на світі