# data[].attributes.body
"
Det var sent en eftermiddag, och månen höll på att gå upp. På marken låg vit snö, på sjön grå, blänkande is. Träden stodo svartbruna, och himlen var brinnande röd efter solnedgången."

# data[].attributes.body
Herrgården spelar en central roll i boken. Den finns med i titeln och under bokens gång.

# data[].attributes.body
" Hon ville också förmå
honom att gå och band skridskor på honom, men han föll omkull, så snart han kom ned på isen. Han kröp i land och satte sig på en sten, och hon gick ifrån honom."
"Det kom en sådan hvila och ro öfver
Gunnar Hede, som man endast kan känna bland det hemvanda. Från den lilla holmen strömmade trygghet och lugn öfver till honom. Den söfde till stillhet den eviga oro, som pinade honom."

# data[].attributes.attachment_link.title
Skating at sunset never seem to last quite long enough

# data[].attributes.body
"Det var vilda, öfvergifna skogen, alls ingen hjälp att få. Det ena djuret efter det andra sjönk ned utmed vägen. Snön yrde fram omkring dem och täckte öfver
dem. Då Hede såg tillbaka på denna rad af drifvor vid vägkanten, som alla gömde en djurkropp, och ur hvilka man kunde se horn och klöfvar sticka fram, började det att svindla för hans hjärna."

# data[].attributes.body
"Det brukar vara så, att det, hvarpå
man känner igen ett ställe, är något enskildt drag, ty äfven det man känner bäst, vet man ej riktigt noga hur det ser ut från alla håll och kanter. Och särskildt Munkhyttan kände man igen på den där lilla holmen." (s.137)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Stanley Zimny (Thank You for 48 Million views)

# data[].attributes.body
"Det var sent en eftermiddag, och månen höll på att gå upp. På marken låg vit snö, på sjön grå, blänkande is. Träden stodo svartbruna, och himlen var brinnande röd efter solnedgången"

# data[].attributes.body
Begravningsplatsen i Råglanda ligger nämligen inte alldeles bredvid kyrkan, som står på en stenbacke, utan på en äng litet bortom sockenstugan.

# data[].attributes.body
Munkhyttan