# data[].attributes.body
Al llarg de l’edat mitjana el teatre adquireix una rellevància per al poble que la crisi literària dels segles XVI i XIX no pot arrabassar. És considerat un espectacle multidisciplinari
El teatre popular té en compte els gustos i els interessos de la majoria, encara que hagin estat escrits per un sol autor. Quan es tracta d’obres col·lectives com Els pastorets o Els pessebres, o el Misteri d’Elx encara és més evident.

# data[].attributes.headline
05 Literatura. Teatre culte i teatre popular

# data[].attributes.subject
05 Literatura. Teatre culte i teatre popular

# data[].attributes.body
Com a trets més característics de l’art dramàtic valencià han estat assenyalats el realisme, l’esperit satíric i el popularisme

hem de tenir presents dues premisses: una té a veure amb la llengua que s’utilitzava i l’altra, amb el tipus de dramatúrgia que es conreava.

# data[].attributes.body
Sóc qui sóc, que no sóc jo,
puix d’amor mudat me sóc.

Jo crec cert que res no sia,
o, si sóc, sóc fantasia,
o algun home que somia
que va alcançar algun do,
puix d’amor mudat me sóc.

Sóc del tot transfigurat;
sóc aquell que era llibertat,
i ara d’amors captivat
me veig molt fora raó,
puix d’amor mudat me sóc.

Si sóc, puix que en lo món vixc
i a mi mateix avorrixc,
i segons que discernixc
veig la qui em dóna passió
puix d’amor mudat me sóc.

Joan TIMONEDA
Flor d’enamorats
Edicions Tres i Quatre

# data[].attributes.body
Com a llibreter i editor, Joan Timoneda va afavorir la divulgació de la literatura del seu moment.

# data[].attributes.headline
Ferrandis d’Herèdia (1480-1549), cavaller de la poesia i la dramatúrgia

# data[].attributes.subject
Ferrandis d’Herèdia (1480-1549), cavaller de la poesia i la dramatúrgia

# data[].attributes.body
Joan Ferrandis d’Herèdia i Dies de Calataiud fou un cavaller valencià que conreà el gènere poètic i el dramàtic. Com a cavaller lluità defensant la cort de Germana de Foix contra les Germanies

# data[].attributes.headline
A continuació pots llegir el sonet que Serafí dedicà a Ausiàs March:

# data[].attributes.subject
A continuació pots llegir el sonet que Serafí dedicà a Ausiàs March:

# data[].attributes.body
A la immortalitat de mossèn Ausiàs March, poeta català

El fènix sol mort i cremat, fet cendra,
de temps en temps torna a cobrar la vida,
on mostra clar que hom, amb virtut unida,
si per temps mor, pot altra vida prendre,

que fama fa de nou son llum encendre
aprés la mort, que ses virtuts revida,
la qual és port que al virtuós convida
en ben obrar, que en res no es pot reprendre.

Tal se pot dir d’Ausiàs March, poeta,
que, mort, reviu al món per digna fama,
puix que sosté una immortal memòria,

qual resplandeix del cel clara cometa
fent molt gran llum al que la virtut ama,
Doncs, preguem Déu li don l’eterna glòria.

Pere SERAFÍ: Poesia escollida. Edicions 62

# data[].attributes.headline
5.2  ENTRE L’AUSIASMARQUISME I LA TRADICIÓ

# data[].attributes.subject
5.2  ENTRE L’AUSIASMARQUISME I LA TRADICIÓ

# data[].attributes.body
Com a poeta, Ferrandis d’Herèdia va compondre poemes en les dues llengües que ell coneixia, el català i el castellà; fins i tot les obres eren bilingües.

Ausiàs March. De l’obra poètica en destaca Cancionero general de Hernando de Castillo (1511) i un recull dels seus poemes que es va publicar després de la seva mort.

# data[].attributes.body
poeta, músic i pintor, Pere Serafí treballà de forma paral·lela alguns temes sota diverses formes artístiques
hi reflectí el seu coneixement dels poetes medievals castellans, italians, francesos i catalans
fa  cançóns i les glosses, i d’altres de més modernes, com els sonets.

# data[].attributes.body
Una de les característiques de l’obra de Cristòfol Despuig que el diferencia de la resta dels autors estudiats és la tria del català com a única llengua de les seves obres, tal com explica al pròleg de la seva obra més famosa
Despuig, a més, critica l’actitud centralista de la corona de Castella: «Casi tots los historiògrafos castellans estan en lo mateix, de voler nomenar Castella per tota Espanya».

# data[].attributes.body
Quan parlem de la prosa del segle XVI, de la mateixa manera que hem fet amb el teatre, hem de tenir en compte l’àmbit profà i el religiós
Gèneres d’origen clàssic de caràcter humorístic i amb l’objectiu d’entretenir, com ara la novel·la, la facècia

# data[].attributes.headline
El fragment següent forma part del poema d’Herèdia recollit per Timoneda en què s’usa la glossa:

# data[].attributes.subject
El fragment següent forma part del poema d’Herèdia recollit per Timoneda en què s’usa la glossa:

# data[].attributes.body
Anar-se’n vol lo meu senyor:

Anar-se’n vol lo meu senyor:
ell està ací, jo ja l’enyor.

Al dolor tan fora mida
remei hi proveirà,
perquè ja sé que serà
ans la mort que la partida:
perquè tan amarga vida
est és lo remei millor:
ell està ací, jo ja l’enyor.

Morir i viure voldria:
lo morir, per lo que se sent;
viure, perquè vés, la gent
quant lo vol l’ànima mia.
Sospirant la nit i el dia
estic amb cruel dolor:
ell està ací, jo ja l’enyor. […]

Joan FERRANDIS d’HERÈDIA
A: Joan TIMONEDA
Flor d’enamorats
Edicions Tres i Quatre

# data[].attributes.body
Al renaixement, sorgeix un nou teatre modern a Europa que tracta temes civils i s’inspira en els clàssics grecs i llatins com ara Plaute, Terenci o Sèneca. Es treballa tant la comèdia com la tragèdia. No obstant, les tragèdies s’escriuen en llatí i es representen en universitats o corts aristocràtiques. Per això, el gènere lligat a la realitat és la comèdia.

# data[].attributes.body
Cristòfol Despuig fou un cavaller i humanista tortosí que es va dedicar a la prosa historiogràfica. Un altre dels oficis que va desenvolupar va ser el d’arxiver a Tortosa. L’educació que va rebre en un ambient cortesà consistia a conèixer aquelles pràctiques fonamentals que tot cavaller ha de saber: muntar a cavall, controlar les armes, llegir i fer exercicis de virtut. Quan tenia 20 anys, el 1530, es va casar amb Marianna Curtó

# data[].attributes.body
«La pintura és poesia muda, la poesia és pintura cega.»
la poesia catalana d’aquest període tenia unes característiques particulars:
Persisteixen encara models de tradició medieval, prenent com a exemple, sobretot, la poesia d’Ausiàs March.

Es manté el corrent satíric que es va generar a València tot just abans del renaixement.

Esforç per adaptar la mètrica a la del cànon renaixentista italià.

Imitació de la poesia popular i tradicional, que, com ja hem vist, no es trobava en procés de decadència.