# data[].attributes.headline
"זיהום ירוק": נועה פ

# data[].attributes.body
"זיהום ירוק": נועה פרומקין, דנה מיכלין, שיר איזק, אנה סצוט.
"תפוחים מן המדבר- שנתים אחרי" תמר אגינסקי, רומי חנצ'ין, נבו שאול, דנה דוברובסקי.
טיק טוק מסוכן: דיויד בן צבי, ליאור כהן, נעם שטרנברג, דפנה בנדרבקי .

# data[].attributes.attachment_link.title
ט8 מציגים מחאה חלק 3

# data[].attributes.headline
"סוף מעשה במחשבה תחי

# data[].attributes.body
"סוף מעשה במחשבה תחילה":
שון גמפל, עומר יעקובי ביאנו, גלעד פרייס, ראובן ורהובץ, רועי גפשטיין
מחאת העסקים הקטנים בקורונה:
יובל וייסברג, אורי לם, ירדן טמיר, איתי זרבל

# data[].attributes.attachment_link.title
ט8 מציגים מחאה חלק 2

# data[].attributes.headline
"נפלאה אהבתך אלי מאה

# data[].attributes.body
"נפלאה אהבתך אלי מאהבת נשים
מאת: וני בחר, אלי ברונשטיין, עלמה כהן, ליה זאבי, נויה קופל, תומר בן איבגי
"דרך הישר" מאת: יואב פוקרוי, אורי מנהיים, אורן פרנסיס, גיל קימל, יובל פירסט

# data[].attributes.attachment_link.title
נפלאה אהבתך  דרך הישר

# data[].attributes.headline
לימודי ספרות- סיכום (רוני ותומר ושאר הכיתה)

# data[].attributes.subject
לימודי ספרות- סיכום (רוני ותומר ושאר הכיתה)

# data[].attributes.body
במסגרת לימודי הספרות השנה התחלנו ללמוד על מחאות, מה הן? כיצד הן באות לידי ביטוי בספרות? וכיצד נוכל להעביר מחאה משלנו? את הנושא התחלנו בצפייה בפואטרי סלאם, קריאת התעמקות בשירי מחאה מזמנים שונים ושפות שונות, קריאת כתבות ואפיון מחאה. כאשר הבנו את הנושא טוב יותר, התחלקנו לקבוצות ולאחר בחירת נושא מחאה מחיי היום-יום מצאנו שירי מחאה המעבירים את הנושא. ערכנו מחקר, קראנו הרבה, אפיינו את השירים, ולבסוף הצגנו את התוצרים בכיתה. השלב הבא בתהליך הלמידה היה למידת דרמה- כיצד היא באה לידי ביטוי בימינו? האם גם אותה ניתן לאפיין? את זה עשינו על ידי קריאת המחזה "המורדים" שכמובן, מתקשר ללימודינו על מחאה. לאחר קריאה משותפת (וגם חשיפה של כמה כשורי משחק בכיתתנו) ניגשנו לשלב הסופי- כתיבת מחזה משלנו.

נושא הפרויקט, "מחאה", מהווה המשך ישיר ללימודי הספרות בכיתה ז', "התבגרות ומתבגרים". כשהתחלנו את לימודי הספרות, הינו ממש בתחילתו של גיל ההתבגרות ובעיצומו של הגילוי והחקר העצמי שלנו. עכשיו, אנחנו כבר נערים בוגרים בעלי דעות נחרצות שרק מחפשים במה לשפוך אותן החוצה- את הבמה הזו, קיבלנו בכתיבת המחזה המחאתי שלנו- שאוצר בתוכו את נושא המחאה, השאלות, התהיות והכעס שבוערים בכל אחד ואחת מאיתנו. לא נרבה עוד במילים , אין דרך טובה יותר להמחיש את התהליך ולהציג את דעותינו מצפייה במחזות עצמם. מאחלים לכם צפייה מהנה, בטוחים שהיא תהיה משמעותית!

# data[].attributes.headline
תלמידי ט8 הנהדרים והמופלאים עד מאוד.       קשה לסכם בכמה משפטים את המסלול שעברנו יחד (וקשה במיוחד עבור מורה לספרות), אפשר לומר בוודאות שנוצר בינינו "קליק" כבר מהרגע הראשון, בכיתה ז', בפרויקט בנושא התבגרות. דרך נקודות מבט שונות, קיימנו שיח והתבוננו בהרחבה בדמויות ספרותיות שונות.  פסענו אט אט במילים על הקו בין אפשר ורצוי.              פיצחנו מטאפורות שדיברו על רחוק וקרוב,                   פיסלנו ציורים לשוניים של ילדות ומקומות רחוקים.  גילינו יחד, שיש רגשות שהם אל- זמן ואל -מקום,          וכמה כוח יש לחברים ולרצון. למדתי שאתם סקרנים, צמאים לידע, בעלי דעות מוצקות וקולות ייחודיים לכל אחד ואחת מכם,                  וכך למדתם ספרות, וגם קצת על עצמיכם.                     אירועי הקיץ האחרון עיצבו את הפרויקט בספרות, נראה שהשילוב בין מעורבות ומודעת חברתית, וביטוי עצמי בדיוק התאימה לכם.     למרות חיץ המסכים, וריבוי הריבועים השחורים, ניתן היה לפעמים להרגיש את המתח, הכעס והתסכול אצלכם בבתים.                      התעסקנו בנושאים שראוי לצאת למענם לרחובות, (ואולי חבל שלא יצאנו).               שוב למדתם כמה כוח יש למילים, וכי הצירוף הנכון, משפט אחד מדויק בשיר, משול לשלט ענק בהפגנת חוצות. אני גאה בכם על בחירת נושאי המחאה, החקר המעמיק, המעורבות הרגשית שלקחתם על עצמיכם, ורגועה לדעת שאתם העתיד שלנו, שיבוא עלינו לטובה. פעמים רבות במהלך המחצית ריגשתם אותי בדעות שלכם, במחשבות שלכם ביכולות הביטוי שלכם, להבהיר את הכל בכתב באופן אומנותי. לוח זה מציג בגאווה "טעימה" מתוצרי הכתיבה, הרעיונות והדעות שלכם. אני גאה בכם מאוד על התהליך שעברתם, כל אחד והמסע שלו, כל אחת ומסעה שלה, כל אחד אוחז בידו את הקול הפנימי המיוחד לו ו-לה. אני מבקשת להודות לחונכים, יוליה ואלעד, שהיו תמיד מעורבים מאחורי הקלעים ותמכו מרחוק. ולכם, נערות ונערים נהדרים, על המסע הקסום המשותף, מבטיחה לכם (כפי שכבר אמרתי), שתוצרי המחאה שלכם ילוו אותי עוד זמן רב. צאו לדרך בהצלחה!    

# data[].attributes.subject
תלמידי ט8 הנהדרים והמופלאים עד מאוד.       קשה לסכם בכמה משפטים את המסלול שעברנו יחד (וקשה במיוחד עבור מורה לספרות), אפשר לומר בוודאות שנוצר בינינו "קליק" כבר מהרגע הראשון, בכיתה ז', בפרויקט בנושא התבגרות. דרך נקודות מבט שונות, קיימנו שיח והתבוננו בהרחבה בדמויות ספרותיות שונות.  פסענו אט אט במילים על הקו בין אפשר ורצוי.              פיצחנו מטאפורות שדיברו על רחוק וקרוב,                   פיסלנו ציורים לשוניים של ילדות ומקומות רחוקים.  גילינו יחד, שיש רגשות שהם אל- זמן ואל -מקום,          וכמה כוח יש לחברים ולרצון. למדתי שאתם סקרנים, צמאים לידע, בעלי דעות מוצקות וקולות ייחודיים לכל אחד ואחת מכם,                  וכך למדתם ספרות, וגם קצת על עצמיכם.                     אירועי הקיץ האחרון עיצבו את הפרויקט בספרות, נראה שהשילוב בין מעורבות ומודעת חברתית, וביטוי עצמי בדיוק התאימה לכם.     למרות חיץ המסכים, וריבוי הריבועים השחורים, ניתן היה לפעמים להרגיש את המתח, הכעס והתסכול אצלכם בבתים.                      התעסקנו בנושאים שראוי לצאת למענם לרחובות, (ואולי חבל שלא יצאנו).               שוב למדתם כמה כוח יש למילים, וכי הצירוף הנכון, משפט אחד מדויק בשיר, משול לשלט ענק בהפגנת חוצות. אני גאה בכם על בחירת נושאי המחאה, החקר המעמיק, המעורבות הרגשית שלקחתם על עצמיכם, ורגועה לדעת שאתם העתיד שלנו, שיבוא עלינו לטובה. פעמים רבות במהלך המחצית ריגשתם אותי בדעות שלכם, במחשבות שלכם ביכולות הביטוי שלכם, להבהיר את הכל בכתב באופן אומנותי. לוח זה מציג בגאווה "טעימה" מתוצרי הכתיבה, הרעיונות והדעות שלכם. אני גאה בכם מאוד על התהליך שעברתם, כל אחד והמסע שלו, כל אחת ומסעה שלה, כל אחד אוחז בידו את הקול הפנימי המיוחד לו ו-לה. אני מבקשת להודות לחונכים, יוליה ואלעד, שהיו תמיד מעורבים מאחורי הקלעים ותמכו מרחוק. ולכם, נערות ונערים נהדרים, על המסע הקסום המשותף, מבטיחה לכם (כפי שכבר אמרתי), שתוצרי המחאה שלכם ילוו אותי עוד זמן רב. צאו לדרך בהצלחה!    

# data[].attributes.headline
מחאת השחורים - ראובן, שיר, נבו ורומי

# data[].attributes.subject
מחאת השחורים - ראובן, שיר, נבו ורומי

# data[].attributes.body
https://docs.google.com/presentation/d/1PBZuvHDgDRSNR41y__UfIGxJ-xrUY5XIIl6CqiQBh-c/edit?usp=drivesdk

# data[].attributes.headline
מחאת רשתות חברתיות - עלמה כהן, ליה זאבי, תומר בן איבגי

# data[].attributes.subject
מחאת רשתות חברתיות - עלמה כהן, ליה זאבי, תומר בן איבגי

# data[].attributes.body
https://docs.google.com/presentation/d/14HjvzXwA9xtZbR5AAtiIRwwdueBnzolXtKMH6BgONxQ/edit?usp=sharing

# data[].attributes.headline
המחאה הכלכלית במדינת ישראל -יובל פירסט, עומר יעקובי, יואב פוקרוי

# data[].attributes.subject
המחאה הכלכלית במדינת ישראל -יובל פירסט, עומר יעקובי, יואב פוקרוי

# data[].attributes.headline
תפוחים מן המדבר המשך- דנה,תמר,רומי ונבו

# data[].attributes.subject
תפוחים מן המדבר המשך- דנה,תמר,רומי ונבו

# data[].attributes.attachment_link.title
תפוחים מן המדבר המשך

# data[].attributes.headline
מחאת הפנתרים השחורים - קיפוח על רקע עדתי 

# data[].attributes.subject
מחאת הפנתרים השחורים - קיפוח על רקע עדתי 

# data[].attributes.body
אנה מארי סחוט ונויה קופל
https://docs.google.com/presentation/d/1TOZXUA658ml0rBb9B3CM6Jxy3akM0JF68l-hbuMJOpI/edit#slide=id.p

# data[].attributes.headline
מחזה- רוני, תומר, עלמה, ליה, נויה ואלי (רק תמונה שלישית)

# data[].attributes.subject
מחזה- רוני, תומר, עלמה, ליה, נויה ואלי (רק תמונה שלישית)

# data[].attributes.body
תמונה שלישית:

שבועיים חלפו מאז חילופי הדברים עם דוד. העניינים מעט נרגעו והחלו להתבהר. הרגשות החדשים של אסף שולטים בו. הוא מאושר עד הראש. בביתו, אסף מתהלך במסדרון בעליזות ונכנס לחדרו בסחרור, מופתע לראות שם את מאיה היושבת על מיטתו. נראה כאילו המתינה שם זמן מה. בעוד אסף נכנס, היא מכניסה במהירות משהו לתיקה. אסף תוהה כיצד נכנסה.

הוא מישיר את מבטו וחוזר למציאות.

אסף: מה את עושה פה?

מאיה: באתי לבקר את אחיי האהובים, מה? אתם נידתם אותי, לא אני אתכם. התגעגעתי.. אז מה עשית היום?

אסף (בלחישה): הייתי עם דוד.

מאיה: דוד?? מי זה דוד?(מקניטה) אחד הסיפורים היחידים מהלימודים שאני זוכרת שדוד גיי. מגחכת...

אסף מספר: קלעת בול!

מאיה: ספר! אני מתה לדעת!

אסף: אחח, העיניים הירוקות היפות שלו, המבט הכובש שלו, הקול הרך שלו.. כל פעם שהוא מסתכל עליי, אני לא יכול לשלוט בעצמי. (מסתובב בחדר סביב עצמו) ליבי מחסיר פעימה. כשהוא מחייך, והפינה השמאלית של פיו עולה מעלה, כל הצרות שלי נשכחות, הבעיות נעלמות. הצלקת בלחי שלו, השפתיים המשורטטות בשלמות שלו, הלחיים הסמוקות, העיניים העמוקות והחולמניות שלו,  כאילו יצא מציור!

איך שהוא מתעצבן, האגו שלו לפעמים קצת מרגיז. אבל אני מאזן אותו - ככה אנחנו. השיחות שלנו, גם על הדברים השטחיים ביותר, כמה שאני נהנה מזה. הוא תומך בי, הוא יודע שהמשפחה שלנו לא תקבל את זה, אבל לא אכפת לו, הוא ממשיך לאהוב אותי בלי תנאים. המבטים החטופים. האמת היא - שאני קצת אוהב את זה, את הסודיות. זה מדליק אותי - המתח. הפחד שאולי יגלו הופך את זה למעניין כפליים. אני מרגיש על גג העולם, ברקיע השביעי.

מאיה: וואו אסף, אני לא מאמינה. איזה מדהים זה. אני כל כך שמחה בשבילך (עולה חיוך על פנייה).

אסף: אבל מאיה, אני יודע שיכול להיות שזה יתפוצץ לי בפנים. אני יודע שהמשפחה תחרים אותי, בדיוק כמו שהחרימו אותך, ובמקרה שלי זה עוד יותר גרוע.

מאיה: אסף, תראה אותי. כשהייתי איתכם, ובדת, לא היה לי טוב, בלשון המעטה. הרגשתי לא שלמה. הרגשתי שאני חיה בשקר. אתה רוצה לחיות בשקר?ֿ

אסף: ממש לא!

מאיה: אתה יכול לשקר לכולם, אבל לא לעצמך. אתה רוצה כל חייך לחיות עם אדם שאתה לא אוהב? לא יעזור, אתה צריך להיות נאמן לעצמך.

מאיה: ברגע שהרגשתי לא שלמה עם עצמי, שהבנתי שאני לא רוצה את זה יותר, חזרתי בשאלה. כן, המשפחה לקחה את זה מאוד קשה - החרימו אותי. ככה הם, הם לא יבינו אותי אף פעם, וזה בסדר. זו בעיה שלהם. אני חיה את החיים שלי שאני אוהבת, שאני רוצה, עושה מה שטוב לי, מה שגם אתה צריך לעשות. אני לא אומרת לך עכשיו לברוח, כי אני יודעת כמה שזה קשה, אבל תאמין לי - אתה לא רוצה לחיות את כל חייך ככה. יש לנו מושג לזה בעולם החילוני - להיות בארון.

אסף: מאיה, מה אני יכול לעשות? אם אגיד למשפחה, הם יחרימו אותי, הם לא יסלחו לי על זה לעולם. הם ישלחו אותי לטיפולי המרה. או שמא, יוותרו עלי, יתאבלו עלי, יתנהגו כלא הייתי. אם לא אספר לאף אחד, אחיה בסבל, מאיה, למה עשית לי את זה? את היית הילדה הבכורה, המושלמת, ציפו ממך כל כך הרבה. לאחר שעזבת הכל עבר אליי. כל הציפיות, המטרות, בתפיסה של אמא ואבא אני הילד המושלם. אני לא יכול לאכזב אותם ככה, הם מצפים ממני כל כך הרבה. את מכירה את אמא ואבא, הם קשים….

מאיה: אני מצטערת שזה המצב שנוצר, שכל הלחץ עלייך עכשיו.

יש לי הצעה בשבילך. זה צעד קיצוני ביותר, אבל יכול להיות שזה הסיכוי היחיד שלך ושל דוד.

אולי תעשה כמוני?

אסף: לעשות כמוך? למה את מתכוונת? אסף מבולבל

מאיה: תחזור בשאלה. תעזוב את הדת. אסף מביט במאיה מופתע.

אסף:  מאיה, מה פתאום? (המום) את השתגעת? אני אוהב את הדת. היא חשובה לי מאוד! אני לא יכול בלעדיה, בלי השם. את יודעת כמה אני אוהב את רגעי הנחת האלה שאני מניח תפילין, להתעורר בבוקר לשחרית? לדבר לשם, זה לא בא בחשבון! אני לא עוזב את הדת.

מאיה: בסדר, בסדר, תירגע. דרך אגב, אני אמנם חזרתי בשאלה, אבל זה לא אומר שאלוהים לא לצידי.

אסף: את צודקת. אבל שוב- זה לא בא בחשבון.

מאיה: אז נראה שאתה באמת בבעיה…

מרדכי בצעקה: אסף בני! בוא לפה! יש לי נושא חשוב ביותר לשוחח איתך!

אסף יורד בפחד, הוא משקשק. רואה את מבע הפנים הרציני של אביו, חוזר בריצה לחדרו ונועל את הדלת. הוא נגש למיטתו (משתנק, מתנשף), מושיט את היד לכתוב ביומן שתחת הכרית שלו, ומגלה שהוא נעלם. לחץ משתלט עליו. פניו מחווירות. נשימותיו הופכות לכבדות. הוא מריץ בראשו את כל מה שעתיד לקרות לו...

במקביל, מאיה יוצאת במהירות מהבית מבלי שיבחינו בה.

# data[].attributes.headline
מלחמת לבנון הראשונה- שון גמפל, אורן פרנסיס ואורי מנהיים. 

# data[].attributes.subject
מלחמת לבנון הראשונה- שון גמפל, אורן פרנסיס ואורי מנהיים. 

# data[].attributes.body
https://docs.google.com/presentation/d/18OsPx5-bua317jeJkijvZW1HaW05pTZTLEVsLswzg8I/edit#slide=id.g9d3ef91459_1_0

# data[].attributes.headline
מחאה על מלחמות- דנה מיכלין, דפנה בנדרסקי, נועה פרומקין

# data[].attributes.subject
מחאה על מלחמות- דנה מיכלין, דפנה בנדרסקי, נועה פרומקין

# data[].attributes.attachment_link.title
עבודה בספרות נועה דפנה ודנה מ

# data[].attributes.headline
מחאה נגד הומופוביה- גיל קימל, רוני בחר ואלי ברונשטיין

# data[].attributes.subject
מחאה נגד הומופוביה- גיל קימל, רוני בחר ואלי ברונשטיין

# data[].attributes.headline
מחאות בבלפור - דיוויד, נועם וגלעד.

# data[].attributes.subject
מחאות בבלפור - דיוויד, נועם וגלעד.

# data[].attributes.attachment_link.title
2020 הכל פה אסון

# data[].attributes.headline
מחזה מחאה על ההתחממות הגלובלית- שיר, אנה, דנה מיכלין, נועה

# data[].attributes.subject
מחזה מחאה על ההתחממות הגלובלית- שיר, אנה, דנה מיכלין, נועה

# data[].attributes.body
לינור: "אני מניחה שלא נזכה בתחרות, אה?"
ליאם: "האמת היא שיש לנו עוד סיכויי.."
(לינור מבולבלת, ליאם מושיט לה יד לעזור לה לקום, הולכת אחריו)
"אני מכיר קיצור דרך, נגיע לשם לפני כולם!"
לינור: "אין סיכוי! זה אבוד!"
ליאם: "תסמכי עלי!" (מוביל אותה דרך חורשה יפיפיה)
(נכנסים דרך שיח, ולפתע, נקודת הסיום מבצבצת בקצה השביל).
(רצים) לינור: "הנה זה! הנקודת סיום, אני רואה אותה!"
ליאם: "קדימה, עוד קצת!"
(השניים מתנשפים, רצים בכל כוחם ו-)
הסרט נחצה, הם מגיעים ראשונים, קונפטי באוויר וכל הילדים מיד אחריהם בתדהמה.
פנינה: הזוכים הם: "לינור וליאם, אתם זוכים בכרטיס טיסה!"
לינור, חסרת אוויר, עולה על כיסא ומדברת:
"לא!"
פנינה: (בתדהמה) "לא?"
לינור: "לא!"
"אנחנו לא נטוס!  כל העניין הזה הוא כל כך אבסורדי, אנחנו עושים תחרות מחזור וכל מה שאנחנו עושים זה רק לזהם יותר!"
(מסתכלת על שירן) "נוסעים במכוניות בשביל להגיע מהר יותר לנקודה…"
שירן: "מה? אני ל-" (רונה והכיתה משתיקים אותה) (רוטנת בשקט)
לינור: "משתמשים בקונפטי!" (מסתכלת במבט מאשים אל הילד האחראי על הקונפטי)
(מוסיפה) "והדבר הכי מעצבן! (במבט לפנינה) שהפרס זה טיסה לחו"ל!! ברצינות!!
אתם לא מבינים שהתחרות הזאת רק פוגעת בסביבה?!"
פנינה: (מובכת) "מה את רוצה לעשות? אחרי הכל, את הזוכה הגדולה…"
לינור: "יום ירוק!"
(כל התלמידים מסתכלים זה על זה בבלבול)
לינור: "מה ששמעתם, יום ירוק.
נקבע יום בו כולנו נלך וננקה את הפרקים ואת חופי הים מהפסולת של אנשים, לא ניסע במכוניות, ולא נשתמש בכלים חד פעמיים."
שירן: "סליחה?! מי נראה לך שאת, את לא מחליטה עלינו... (לשאר התלמידים) נכון?"
(כולם שותקים לרגע - לפתא מהקל איימי ויונתן צועקים) "יום ירוק!!!"
*כל הילדים מצטרפים* "יום ירוק!, יום ירוק!.."

# data[].attributes.headline
דרך הישר-יובל פירסט, אורי מנהיים, אורן פרנסיס, גיל קימל ויואב פוקרוי.

# data[].attributes.subject
דרך הישר-יובל פירסט, אורי מנהיים, אורן פרנסיס, גיל קימל ויואב פוקרוי.

# data[].attributes.body
תמונה 1:

(חושך על הבמה. קול של בן אדם נשמע)

תובע ראשי: (מדבר באיטיות ומדגיש כל מילה, מתהלך מצד לצד בבמה) תמיד יהיו את אלו שיבחרו שלא ללכת בדרך הישר (האור על הבמה נדלק. על הבמה רואים את התובע הראשי. איש לבוש בחליפה שחורה. אנשים נוספים שיושבים בתור חבר המושבעים, איש נוסף שיושב בחליפת שופט ופאה מתאימה)

תובע ראשי: (ממשיך) אלו שמסנוורים משנאה. שישתמשו באלימות עם "צריך". אלו שיבחנו אדם רק על פי צבע עורו ומוצאו. ב 2.12.2020 דרכם של שני אנשים שבחרו בשנאה ובאלימות הצטלבה עם דרכו של קאמל. אדם טוב לב עם אומץ רב, שבחר בדרך של שלום ואחווה. הוא גם היה ערבי. פרט שולי בשביל רוב אלו שיושבים כאן, אבל לא בשביל שני האנשים האלו.

(האור בבמה נכבה. כל הדמויות של הסצנה הזו יוצאים. אל הבמה נכנסים השחקנים הבאים)

(קול של צלצול של בית ספר נשמע ברקע. האורות נדלקים. הבמה מסודרת כך שבצד שמאל עומדים דודו וברק ובצד ימין חדר הועידה, כשקיר על גלגלים חוצה את שניהם. בחדר הועידה יושב ראש הועדה וכמה מורים נוספים והם נראים משוחחים אחד עם השני. דודו לובש בגדים של מותגים  - דיאדורה ואדידס. ברק לובש חולצה קצרה וג'ינס. ראש הועידה לובש בגדים ייצוגיים. מכנסיים ארוכים וחולצה לבנה ארוכה)

דודו (פונה לברק): אני לא מבין איך נכנסנו לברוך הזה, מה כבר עשינו?! אומרים שהשניים טובים מן האחד.

ברק: (מגלגל את עיניו לדבריו של דודו ואומר לו בשקט בזמן שהם צועדים אל הכניסה של חדר הועידה) רק תסתום ת'פה שלך ואני אטפל בזה.

(דודו וברק נכנסים לועדה, שניהם מנשקים את המזוזה מימין)

ראש הועדה:  דוד וברק. היום ה - 16.2.2010 וזו הועדה במדובר על התנהגותכם בבית הספר.

לא מפתיע אותי לראות את שניכם פה. עוד פעם רימיתם במבחן!? כמה פעמים כבר אפשר?! אתם מכירים את החדר הזה יותר טוב מכיתת הלימוד שלכם. זו כבר הפעם החמישית החודש שאתם באים הנה.

דודו: די, נמאס. כל פעם אותו דבר. תגוון קצת בנאום ש'ך.

ברק: (מסמן לדודו להיות בשקט עם ראשו ואומר) אנחנו מצטערים על כל מה שעשינו, לפעם הבאה אני חושב שז...

(ברק מנסה לסיים את משפטו כשדודו חותך אותו)

דודו: מצטערים בתחת שלי.

(ברק מתאפק לא לצחוק)

ראש הועדה: (מגביר את קולו ורוכן קדימה. אומר במבט רציני) דוד. אני ממליץ לך להירגע עם הדיבור הזה, ומהר!

דודו: (מעיף את כסאו בלהט וצועק) למה מה, מה תעשה, אה?!

ברק: (מתחיל לצחוק)

דודו: (לברק) מה מצחיק יא' אידיוט! נמאס לי להיות פה, אני עוזב!

(כשדודו יוצא מהבמה הוא ממלמל קללות בשקט. הדלת נטרקת ושורר שקט לכמה שניות. לבסוף ראש הועדה פותח את פיו)

ראש הוועדה: (אומר בקול שקט אך רציני) אני במצבך לא הייתי צוחק.

ברק: (מרכין את ראשו ואומר בשקט) סליחה

(על פניו עדיין מתפרש חיוך גדול)

ראש הועדה: (קולו משתנה מקול נוזף לקול הסברי)

מר ברק, לא כמו חברך חמום המוח אני רואה בך פוטנציאל רב, ואיני מבין מדוע אתה מבזבז את זמנך במעשי קונדס מטופשים. אני נאלץ להעיף אותך, אך אני מקווה שבהמשך חייך תשנה את מסלולך לדרך הישר.

(האורות נכבים בבמה. קול של מהדורת חדשות מתחיל להתנגן כשהאורות בבמה נדלקים שוב)

תמונה 2:

(על הבמה נמצא השיח מוחמד סלאם, כתב החדשות ואיש סאונד. סלאם והמראיין יושבים על ספה. האורות בבמה כבויים. האור היחיד שפועל הוא אור זרקור שמכוון על הספה. לאחר שקול מהדורת החדשות מתנגן איש הסאונד מסמן להתחיל)

קריין: ב 1.11.2020 , חודשיים אחרי הסכמי אברהם עשירי דובאי מסתערים על השוק הישראלי. בעקבות הסכמי השלום, השייח' מוח'מד סלאם חתם על ההסכם שבו הוא מקבל 60% מזכויות בית"ר, כלומר שליטה מלאה במועדון. אנחנו נפגשים עם מר סלאם בשביל הודעה חשובה שיש לו להעביר לקהל. שלום מר סלאם

סלאם: עהה, שלום.. שלום

קריין: רק, לפני הודעתך החשובה אני אשמח לשאול כמה שאלות על קבוצתך. מדוע  קנית את בית"ר?

סלאם: (באיטיות ובגמגום) אל קודס, אצלי בלב. אני קונה קבוצה בית"ר כי, עה, אני מחבר ישראיל ווא אלאמירת אלערביה אלמותחידה. אני עושה שלום ביננו בדרך שאני עההה…(מנסה למצוא את המילה הנכונה במשך כמה שניות)

קריין: יודע?

סלאם: (בגמגום) כן, כן, שוקרן, שוקרן.. אני חושב שדרך כדורגל אני עההה.. אני לשנות גזענות ולעשות שלום.

קריין: כן, ומה עם הפן העסקי? אתה חושב שתרוויח כסף?

סלאם: העסקה לא מרוויח לי כסף. אני עושה את עסקה ל.. לחבר ולעשות עה, שלום. אני עושה זה עהה, ואני מוכן ל.. להקריב כסף.

קריין: אפשר להגיד שאתה מוכן לשלם את המחיר.

סלאם: עהה, כן

קריין: ובחרת את הקבוצה הגזענית ביותר. זה לא מפריע לך?

(סלאם חושב על התשובה, לאחר כמה שניות הוא מתחיל לדבר באיטיות)

סלאם: כן, עהה, אבל.. אני רוצה לשנות זה. עהה.. המטרה שלי הוא.. לעצור גזענות ועהה, כדי לעצור גזענית אני, עהה, אני מחלטתי

קריין:  מחליט, כן

סלאם: כן, מחליט. אני מחליט ל..להביא עוד שחקן, עהה, שחקן ערבי. אניי חושב שזה לשנות את הקבוצה ואוהדים, ומביא שלום. קוראים לו קאמל, ל.. שחקן.

(הקריין ממשיך לדבר עם סלאם כשהכורסאות שעליהם יושבים נמשכות הצידה אל מחוץ לבמה מצד ימין ואור הזרקור מלווה אותם)

קריין: וואו, הודעה חשובה, והשחקן הוא…. (הקול נעלם כשהכורסא נמשכת אל מחוץ לבמה. כשהם יוצאים האור נעלם והבמה חשוכה לגמרי)

(מצד שמאל נכנסים הדמויות של התמונה הבאה והאביזרים. קולות של אוהדים לאט לאט מתחילים להשמע)

# data[].attributes.headline
מחאת יוצאי אתיופיה- רועי, איתי, ויובל ויסברג

# data[].attributes.subject
מחאת יוצאי אתיופיה- רועי, איתי, ויובל ויסברג

# data[].attributes.body
https://docs.google.com/presentation/d/19S_fbwpU8Epo2ovB_wad6zcNBIdNademrcaJESb50K4/edit?usp=sharing

# data[].attributes.attachment_link.title
מחאת יוצאי אתיופיה

# data[].attributes.headline
מחאת העסקים הקטנים - יובל ו ירדן איתי ואורי

# data[].attributes.subject
מחאת העסקים הקטנים - יובל ו ירדן איתי ואורי

# data[].attributes.body
https://docs.google.com/document/d/1VjfytrnVsYP9-0Qy2w4PBh8bI7pMWPI5kOUmAa62NG0/edit

# data[].attributes.headline
כוחן של מילים - ליאור, דיוויד, דפנה ונועם.

# data[].attributes.subject
כוחן של מילים - ליאור, דיוויד, דפנה ונועם.

# data[].attributes.body
שתי ילדות מעלות סרטון לרשת החברתית, כאשר נתקלות בתגובות מעליבות ופוגעניות שמשפיעות עליהן מאוד. הן פונות להורים כדי למצוא את הילדים שפגעו לאחר תהליך ארוך שהילדים עברו (מעצרים ובתי משפט…) הם מגלים את הנזק שגרמו לילדות וכמה הם פגעו בהן.

.

תמונה 1:

(מעיין ומאיה מגיעות לבית אחרי בית הספר רואים רקע של חדר של ילדות)

מאיה- רוצה לצלם סרטון לטיקטוק?

מעיין-יאללה סבבה.

(הן מצלמות את הסרטון)

(בצד רואים את הסרטון)

מאיה - יצא מושלם!

מעיין - סוף סוף הצלחנו.

מעיין-יצא טוב רוצה להעלות?

מאיה-יאללה סבבה, נקווה שנהיה מפורסמות.

תמונה 2:

ברק: מה נשמע אחי

רועי: הכל טוב, איך אתה?

ברק: אני סבבה, רוצה לעשות משהו?

רועי: לא יודע משעמם יש לך רעיון מה נעשה?

ברק: אולי נהיה בטיקטוק?

רועי: סבבה.

(נכנסים לטיקטוק גוללים סרטונים)

(מגיעים לסרטון של הילדות)

ברק: סתכל את הילדות

רועי: וואי וואי מה הייתי עושה להן איזה כוסיות.

ברק: כן אה.

רועי: כתוב להן משהו בתגובות.

ברק: אוקיי תראה איזה מגניב.

התגובות (יראו בצד טלפון שרואים בו את התגובות):

"יא זונות"

"מה הייתי עושה לכן"

"כוסיות"

"שרמוטות"

"שרלילות"

"🍑🍒"

"אני אבוא אלייכן הביתה ואאנוס אותכן"

רועי: איזה אח זה מטורף.

(צחוקים וכיף כזה באוויר)

# data[].attributes.headline
סוף מעשה במחשבה תחילה - ראובן, שון, גלעד, עומר ורועי

# data[].attributes.subject
סוף מעשה במחשבה תחילה - ראובן, שון, גלעד, עומר ורועי

# data[].attributes.body
תמונה 1:
תום, בן 16.5, נער בעל שיער חום דהוי, צלקת על צד הפנים ועיניים ירוקות בוהקות, עומד מול בית ספר "ברושים" בפעם הראשונה ונושם באיטיות.

ניתן להבחין שהוא לחוץ.

ניתן לראות על הבמה תלמידים חולפים, את השומר בצד ימין בבוט'קה ושביל הכניסה לבית ספר מאחוריו. הוא פוגש את מאור, חבר מהכיתה הקודמת שלו, נער גבוה עם בלורית בלונדינית בכניסה.

מאור: הכל טוב, אחי? אתה בסדר?

תום (וויס אובר): לחוץ, מפחד, סיכוי לפנס בעין: 99%.

תום: כן, כן… (בולע) יהיה בסדר.

מאור: אתה בטוח שאתה לא לחוץ?

תום: כן, כן… רבע לשמונה.

מאור: אתה בא לכיתה?

תום: כן, יאללה בוא נלך שלא נאחר לאלגברה. חגית תרצח אותנו.

(מאור ותום נכנסים לכיתה)

מאור: (מצביע לכיוון שולחן) יאללה בוא נשב שם.

(מאור ותום ניגשים לשולחן)

עידן: עוף מפה, זה הכיסא שלי.

(עיליי מתיישב ליד עידן, עידן הוא נער גבוה, שיער חום קצוץ וגוף שרירי. עיליי דומה לו, קצת פחות גבוה ושיער שטני)

תום: טוב, סליחה…

מאור: עזוב אותו עידן, אל תהיה חרא.

(תום ומאור מוציאים מקום אחר ליד לירן, חברה של עידן, נערה יפת תואר עם שיער בלונדיני)

(המורה חגית נכנסת לכיתה, היא אישה גבוהה, שיער חום בהיר שמתחיל להתלבן, לובשת בגדים מרופטים )

חגית: שלום ילדים, בואו נתחיל בתרגול החומר משנה שעברה, תפתחו בספר את עמוד 57 ותענו על שאלות 4, סעיפים זוגיים, 5 הכל, 6 אי-זוגיים.

(כל התלמידים מתחילים לפתור את השאלות של המורה)

לירן: פססס, היי, גם לך יצא שX שווה ל-3 בשאלה 5 ב-ב'?

תום: כן, x=3. (לא מבין בהתחלה מי מדברת אליו).

לירן: אתה בטוח שx=3?

תום: בטוח, x=3.

לירן: (עונה בלחש) דרך אגב אני לירן. אתה התלמיד החדש?

תום: כן, אני החדש, תום.

לירן: אה, אתה זה עם האבא העורך דין הטחון והאמא הרופאה?

תום: לא, לא. (מצחקק קצת) אמא חד-הורית, שפית.

עיליי : (ללירן) זה החנון החדש?

עידן: בשר טרי.

כל הילדים בכיתה צוחקים

מאור: (רואה את התשובות במחברת שלו) עידן, לפחות הוא נותן משהו ללירן.

כל הכיתה: (בשוק מהתגובה של מאור) אוווווו.

חגית (קוטעת אותם): אני בטוחה שלירן מעדיפה מישהו שישתוק. דממה!

צלצול. כל התלמידים עוזבים. נכבה האור ונפתח במסדרון של בית ספר.

(עידן ועיליי נדחפים קדימה)

עידן (בציניות): אופס.

תום (בכעס קל): היי, מה יש'ך?

מאור: מה אתם, מטומטמים?

(עיליי מפיל את מאור. לירן רצה ועוזרת לו לקום)

לירן: למה עשיתם את זה? (פונה למאור) אתה בסדר?

מאור: כן… (מביט בכעס על עילי, עוצר את עצמו מלהתפרץ על עיליי ועידן)

(לירן ומאור יוצאים, תום ממהר לשירותים, עיליי ועידן באים מרחוק, לא מבחינים בו)

עיליי (מרחוק): תגיד, 'תה רוצה לבוא אליי בשלוש? כבר קבעתי עם גיא ואדם.

עידן: אנ'לא יכול, אני יוצא הערב עם מאיה. מחזיק אצבעות.

(תום מתחבא בתא ומטפס על האסלה כדי שלא יראו אותו, לפתע הטלפון שלו מצלצל)

עידן (מסתכל על התא, מניד את הראש לכיוונו, מדבר אל עיליי, בלחש): קלוט, אחי, מישהו בתא.

(הם פותחים את התא ורואים את תום)

עיליי: אה, 'סתכל, זה בשר טרי, מצותת לנו.

תום: לא, לא, רק…

עידן: תקשיב (סוטר לו), מילה לא יוצאת מהפה שלך. שלא תעז להגיד למאור ובטח שלא ללירן. זה יהיה הסוף שלך.

(עידן מכה אותו ותום נופל לרצפה, הוא ועיליי יוצאים ומשאירים את תום על הרצפה).

חושך על הבמה.