# data[].attributes.body
1492   1600     1750     1789

—————|————|—————
Inici        Final

# data[].attributes.body
Característiques generals del Barroc
El barroc va aparèixer profundament vinculat a la Roma dels papes i lligat a la contrareforma.  Es va estendre per la resta d’Europa i per l’Amèrica llatina al llarg dels segles XVII i XVIII, però segons els països va tenir trets diferents. El terme barroc significa “perla irregular i rara” i també raonament retorçat i de poc valor (en italià). Va ser utilitzat per primer cop, el terme, pels neoclàssics, referint-se a ell pejorativament. Els artistes barrocs es consideraven continuadors del renaixement, però suposaven a l’equilibri,  la sobrietat i al racionalisme. Mentre que buscaven el moviment, el recarregament ornamental, la teatralitat, etc. És l’art de la contrareforma catòlica i de les monarquies absolutistes.

# data[].attributes.body
Context històric:
Etapa cultural d’Occident que va abraçar principalment el segle XVII i bona part del XVIII, com a conseqüència, sobretot, de les lluites religioses que havien dividit Europa en el segle XVI. D’aquesta manera, l’enfrontament religiós va provocar un canvi en la mentalitat caracteritzat pels sentiments exaltats. En definitiva, el Barroc, que va abraçar tots els aspectes de la vida i la cultura, contrastava amb l’humanisme, el racionalisme i el classicisme (equilibri i simetria) renaixentistes.

La serenitat i l’optimisme propis del Renaixement van entrar en crisi per ser substituïts per una visió més mística de la vida i menys optimista. Als països catòlics la nova mentalitat es va reflectir en una religiositat punyent que es percebia en tots els aspectes de la vida. Per la seva banda, als països protestants es va imposar una manera de veure la vida més individualista i la valoració social del triomf econòmic.

El concili de Trento, a més de precisar els dogmes de l’Església catòlica per a l’època moderna, va significar l’intent de recuperar per al catolicisme tots aquells a qui la Reforma havia separat de la fe romana, mitjançant la propagació de la litúrgia i de nous llocs de culte. Així, l’art religiós va ser novament reanimat i encoratjat, proporcionant un nou estil artístic, el Barroc.

# data[].attributes.body
Atret per la nova il·luminació tenebrista de Caravaggio va ser un dels introductors de l'estil a Espanya i pel seu evident talent (i potser una mica d'ambició) es va convertir en pintor de la cort de Felip IV en la qual va ser l'època més esplendorosa de la cultura espanyola (el segle d'or).
No obstant això no va ser fins al segle XIX que va aconseguir l'estatus de llegenda, quan els impressionistes el van convertir en referent. Des de llavors Velazquez és aclamat com «el millor pintor de la història».

Avui dia es conserven aproximadament 130 pintures, però la seva obra mes famosa es “LAS MENINAS”

# data[].attributes.body
Michelangelo Merisi da Caravaggio va neixer a Milà, Llombardia el 29 de setembre de 1571 i va morir a Porto Ercole, Toscana, 18 de juliol de 1610 conegut com a Caravaggio per ser descendent de pares nascuts a Caravaggio (Bèrgam), Llombardia, ciutat on també passà part de la seva infantesa. Va ser un pintor Italià, la seva pintura combina una observació realista de la figura humana, tant en el físic com en l'emocional, amb un ús dramàtic de la llum, la qual cosa va exercir una influència decisiva en la formació de la pintura de l'Barroc.

Obres:

Un realisme fregant el naturalisme

# data[].attributes.body
Gian Lorenzo Bernini va néixer a Nàpols el 7 de desembre de 1598, va morir a Roma el 28 de novembre de 1680. Va ser un dels artistes més importants del barroc italià. Va practicar l'escultura, la pintura, l'arquitectura i va dissenyar diversos espectacles.
Un exemple de les seves escultures es la Font de la Barcaccia.

# data[].attributes.body
Característiques de l’escultura barroca

-          S’origina a Itàlia amb la figura de Bernini

-          Té un caràcter omnipresent, perquè la trobem a tots els llocs: façanes, retaules, espais públics, etc.

-          Els materials varien segons la zona de producció: pedra, marbre, bronze, fusta.

-          Tipologia i temàtica diverses: religiosa, monuments funeraris, retrats de reis o papes, mitològica, grups, eqüestres, jacents, etc.

-          Les formes són: escultura exempta (de ple volum) i el relleu.  També es dóna la unifacialitat (un sol punt de vista) o la multifacialitat (diversos punts de vista).

-          La teatralitat està relacionada amb la unifacialitat. Es considera l’obra escultura com una representació escenogràfica. El marc on s’enquadri l’obra, serà molt important, així, com l’espai original on anava per potenciar aquest efecte teatral els escultors barrocs, no van renunciar a la pintura, al color i a la llum. Podríem dir, que l’arquitectura es posa al servei de l’escultura.

-          Destaca el dinamisme i el moviment, amb el predomini de les formes obertes. Es vol captar el moment concret d’una acció tots els elements de les figures intensifiquen aquest moviment: la roba, el cabell, els braços, les cames, etc.

-          L’expressió dels sentiments més diversos, es fa de manera totalment naturalista.

# data[].attributes.body
Característiques de l’arquitectura barroca

-          Representa el volum en moviment, per això, l’edifici és concebut com un gran teatre.

-          La línia corba, s’utilitza en murs, façanes, columnes salomòniques sobre elements clàssics.

-          Els edificis són concebuts com a grans escultures i mostren façanes ondulades.

-          La planta també esdevé més dinàmica amb la superació de la planta longitudinal i la creació d’espais més complexos.

-          Desapareix la proporcionalitat en benefici de la tendència a les dimensions exagerades (columnes, cúpules de doble tambor) i de la sensació de monumentalitat.

-          El dinamisme del barroc, s’expressa entre d’altres coses en el canvi de les formes ideals. Com a nova figura, apareix l’Oval (longitudinal i transversal). Allargament dinàmic del cercle.

-          Creació de jocs de llum i color, de zones il·luminades i fosques i es combina amb l’exuberància decorativa “horror vacui”.

-          L’escultura i la pintura s’integren en l’edifici per crear una sensació d’un to unitari.

-          Els materials més utilitzats són els clàssics: la pedra, el marbre, la fusta i es dóna molta importància als marbres de color, al bronze, i al guix blanc.

# data[].attributes.body
Característiques de la pintura

-          Destaca gran varietat de corrents, escoles i temes, que pretenen mostrar la totalitat de la vida allunyant-se de l’idealisme renaixentista i del neoplatonisme sense renunciar el simbolisme.

-          La composició oberta és la més comú i sol ser asimètrica (no sempre la figura central queda situada al mig del quadre) i atectònica (no se subordina a les línies del mar i apareixen línies diagonals que amplien l’escena més enllà del quadre).

-          Interès per la profunditat i el volum aconseguits sense regles matemàtiques sinó fent servir l’escorç, el contrast de color i llum, és a dir, la perspectiva aèria de Velàzquez.

-          Predomini del color sobre el dibuix. El color passa a ser el creador de la forma i va adquirint tonalitats diverses predominant els colors càlids amb una pinzellada oberta i amb contorns indefinits.

-          Importància de la llum que serà un dels elements centrals. La llum ordena i estructura moltes obres (el clarobscur o tenebrisme). La llum conceptual que il·lumina allò que és més interessant i la llum focal que pot venir d’una finestra, d’un fanal, d’una espelma.

-          El moviment destaca un dinamisme generalitzat que s’observa tan en el tema i la seva representació (figures en moviment), com en la composició general del quadre (composició oberta amb línies diagonals i obliqües, línies corbes, gestos teatrals i escorços).

-          S’utilitza molt la tècnica del fresc i de l’oli sobre el terra.

-          Els temes són molt variats (religiosos, mitològics, retrats, paisatges, natures mortes, costumistes)

# data[].attributes.body
https://youtu.be/3f8u4xvAdT4