# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El març del 2012 es va convertir en la primera dona que assumia la direcció de l'aeroport del Prat. I avui té al cap reptes com captar noves rutes i seguir creixent en nombre de passatgers. Sonia Corrochano, que ara té 38 anys, és molt conscient de la responsabilitat que li comporta el càrrec -un compromís professional que, ho té clar, li condiciona la vida, però que va ser una elecció del tot personal i de la qual està encantada d'assumir les conseqüències- i afronta ara un repte en un àmbit diferent, el personal. D'aquí dos mesos serà mare per primera vegada. "No renuncio a res. Sé que la meva feina m'exigeix molt de temps i, sobretot, molta responsabilitat, i que potser el meu home passarà més temps amb la nena, però crec que tot és compaginable. D'entrada, ja hem decidit que ens partirem la baixa", explica. Compta, assegura, amb "el suport incondicional de la família" com a pilar fonamental per tirar-ho tot endavant.

Va ser la mare la que, ja des de ben petita, li repetia de manera incansable que sobretot estudiés, que s'obrís totes les portes que tingués a l'abast per buscar-se la vida. Ella, filla d'una altra generació, s'havia quedat sempre amb l'espineta de no haver pogut estudiar. Treballava de modista a casa i volia per a la seva filla un futur diferent, amb més opcions i sense espinetes. "Quan li vaig dir que estudiaria enginyeria superior aeronàutica, va riure i em dir que ella havia insistit molt perquè estudiés però que tampoc calia que escollís l'opció més difícil", explica rient Corrochano, que va cursar la carrera a la Universitat Politècnica de Madrid després de descartar, per preu, el que era el seu somni: convertir-se en pilot d'avió. Va escollir l'alternativa més pròxima. I no se'n penedeix.

Reunions en minoria

Quan va començar els estudis, a classe les noies eren, com a molt, el 10% del total. Durant els primers cursos a la facultat només hi havia uns lavabos per a dones i calia fer llargs recorreguts per arribar-hi. La cosa, però, ja va anar canviant durant els anys de carrera. I ara assegura que la fotografia és molt diferent i que les dones han anat agafant pes a les aules de les carreres tècniques. Un canvi que, diu, aviat es traslladarà al món laboral i, per tant, el seu cas, com a dona directora d'una infraestructura de tant pes com l'aeroport del Prat, deixarà de ser un fet aïllat. "No he hagut de demostrar més a la feina pel fet de ser dona, perquè a Aena sempre s'ha valorat la gent pels seus mèrits", assegura. Darrere seu, Elena Mayoral va ser nomenada directora de Barajas. A les reunions, no obstant, Corrochano encara està en minoria i en funció de qui hi troba -sobretot en països no europeus- s'ha de reivindicar en el càrrec.

# data[].attributes.attachment_link.title
Sonia Corrochano: "No renuncio a la maternitat per la feina"

# data[].attributes.attachment_link.description
El març del 2012 es va convertir en la primera dona que assumia la direcció de l'aeroport del Prat. I avui té al cap reptes com captar noves rutes i seguir creixent en nombre de passatgers.

# data[].attributes.headline
La mostra de fotografies forma part dels actes pel Dia de la Dona i mostra cossos femenins nus

# data[].attributes.subject
La mostra de fotografies forma part dels actes pel Dia de la Dona i mostra cossos femenins nus

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El grup municipal del Partit Popular a l'Ajuntament menorquí de Sant Lluís ha demanat aquest dimarts la retirada per "sexista" i "inadequada" d'una exposició fotogràfica col·locada als carrers del poble com a part dels actes del Dia de la Dona. La mostra inclou imatges de cossos femenins nus i, segons han afirmat els populars en un comunicat, "el cos de la dona com a reclam i la cosifiquen". El PP ha reclamat a l'alcaldessa del municipi, Montse Morla, del partit Volem Sant Lluís, que retiri aquestes "imatges sexistes" que, segons denuncien, són "contràries" a els valors del Dia de la Dona. L'exposició és obra de la fotògrafa Llum Clara.

Els populars han demanat també que es "minimitzi" la presència del "desafortunat cartell" que il·lustra els actes del Dia de la Dona al municipi. Es tracta d'una de les imatges de l'exposició i mostra el cos d'una dona amb una samarreta de màniga llarga però sense pantalons i amb unes flors a l'altura dels genitals tapant amb prou feines el pubis. En referència a aquesta fotografia, l'agrupació popular ha argumentat "desnaturalitza i deshumanitza" la dona en aparèixer el seu rostre tallat a l'alçada dels ulls.

Finalment, el PP ha insistit que les imatges de l'exposició i del cartell "suposen insistir en la imatge de la dona com a objecte sexual". El partit demana la retirada tant de l'exposició com del cartell de tots els llocs públics (incloses les moltes botigues on s'han penjat les imatges promocionals) i també del web del consistori i les seves xarxes socials.

# data[].attributes.attachment_link.title
El PP demana la retirada d'una exposició feminista a Menorca per "inadequada" i "sexista"

# data[].attributes.attachment_link.description
El grup municipal del Partit Popular a l'Ajuntament menorquí de Sant Lluís ha demanat aquest dimarts la retirada per "sexista" i "inadequada" d'una exposició fotogràfica col·locada als carrers del poble com a part dels actes del Dia de la Dona.

# data[].attributes.headline
Les dones omplen les escoles d’hostaleria, però encara no les grans cuines

# data[].attributes.subject
Les dones omplen les escoles d’hostaleria, però encara no les grans cuines

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
una cosa són les estrelles Michelin, la posició a les llistes i el fet que l'excel·lència -amb independència del gènere- sempre és difícil d'aconseguir, i una altra que, veient la foto que acompanya aquestes línies, les dones no estiguin ben representades dins de l'olimp gastronòmic. Potser no és gaire diferent del que passa en altres activitats, però segons Toni Massanés, director de la Fundació Alícia, "en aquest cas és molt més sagnant, perquè la cuina és un invent de les dones, i malgrat això només parlem de cuina masculina". Massanés explica que històricament hi ha hagut dos tipus de cuina, la important i l'extraordinària. La important és la cuina entesa "com a estratègia alimentària, la que ha estat fonamental per a la nostra evolució i la nostra supervivència, i que tenia com a objectius que fos sana i sostenible. Aquesta sempre ha estat a càrrec de les dones", diu Massanés . Per altra banda, la cuina extraordinària és la que exerceix un altre paper. "És la dels banquets, la que s'uneix a les grans celebracions i a la religió. Aquesta sempre ha estat, en totes les cultures, en mans dels homes", explica el director de la Fundació Alícia . "El restaurant contemporani deriva d'aquest segon tipus de cuina". Venint com venim d'aquesta tradició, s'explica -sense que ho justifiqui- per què el panorama dels restaurants està en mans masculines. De fet, "a moltes cases, quan arriba diumenge, la paella la preparen ells, mentre que de la cuina de cada dia se n'ocupen sempre elles". Per rematar-ho, al voltant d'aquesta "cuina important s'hi mouria la idea que, atesa la funció que té, és menys bona -en el sentit del gust- que la cuina extraordinària, cosa que no és ni de bon tros certa, i per tant que la cuina feta pels homes és millor", assegura Massanés . Macarena de Castro és la xef i propietària del restaurant Jardín , a Alcúdia , que té una estrella Michelin. Aquesta cuinera pensa que "potser les dones no tenim el nivell dels deu millors xefs del món, però sí que tenim nivell".

Tradicionalment s'ha adduït els horaris intempestius i l'esforç físic com els dos motius pels quals una dona ho tenia més complicat en una cuina professional. Totes les fonts consultades reconeixen que això són tòpics i prejudicis, i el que hi ha realment és un problema cultural. " Permetem que les dones ingressin en el model dels homes, però fent doble jornada, perquè altrament han de renunciar a la seva carrera", diu Massanés. Per solucionar-ho -segons Joxe Mari Aizega, director del Basque Culinary Center- "les condicions laborals han d'evolucionar cap a la conciliació, però l'equilibri de tots els compromisos familiars ha de deixar de ser responsabilitat de les dones i passar a ser de la parella". Potser a casa les coses ja es van equilibrant, però "tots aquests canvis van a una velocitat ridículament lenta", diu Oriol Ivern, cuiner i propietari de l' Hisop, restaurant amb una estrella Michelin de Barcelona. Ivern opina que "les condicions legals fa molt de temps que han canviat i els condicionants físics també fa molt que han desaparegut. És tot un problema cultural".

Com a exemple d'aquest problema, Nan Ferreres -directora del CETT-UB- diu que "algunes de les dones que han aconseguit tenir una carrera d'èxit en el món de la restauració o bé treballen amb la seva parella o han tingut ajuda de la seva família per poder conciliar les seves responsabilitats".

Però, encara que sigui lentament, ja hi va havent moviments i, per exemple, Ivern mateix -el restaurant del qual secundarà la vaga feminista del dia 8 de març- ha reorganitzat els torns dels seus empleats perquè tots treballin vuit hores. El Celler de Can Roca també ha organitzat el seu equip en torns per reduir la durada de la jornada laboral.

I tot això en un context en què cada vegada hi ha més dones a les escoles de cuina. Ferreres diu que als estudis universitaris del seu centre les dones representen el 50% de l'alumnat, mentre que Aizega explica que a les seves aules elles ja són un 40%. Tots dos destaquen que aquesta proporció s'ha assolit d'ençà que els estudis relacionats amb les gastronomia han arribat a la universitat. "Els estudis universitaris han ampliat el ventall, i ara es poden estudiar més coses en l'àmbit de la restauració, cosa que facilita la incorporació de més dones, perquè sí que és cert que fins aleshores eren minoria", diu la directora del CETT-UB. D'altra banda, "una formació millor farà que els restaurants es gestionin cada vegada de manera més professional, cosa que, sens dubte, ajudarà a reduir les qüestions de gènere al sector, que anirà entrant en la modernitat", diu Aizega.

De tota manera, mentre que Aizega es mostra convençut que en el futur "hi veurem més dones", Ferreres "no sap si aquesta presència més àmplia de dones formant-se invertirà la tendència", perquè sospita que "hi ha més dones que homes que abandonen el sector després d'acabar d'estudiar" perquè tenen més dificultat a l'hora de conciliar feina i família. En aquest sentit, Ivern recorda que de les poques dones que van estudiar amb ell "cap no ha acabat exercint en un restaurant, i l'única que treballa de cuinera ho fa en un menjador escolar".

I una cosa és que n'hi hagués menys o que els costi més d'arribar, i una altra que els nivells de discriminació de les dones siguin més acusats que en altres àmbits. "No passa res que no passi en altres sectors, i no he vist mai que no hagin volgut contractar algun dels nostres estudiants pel fet de ser dona", assegura Ferreres.

De Castro té quatre dones a la seva cuina, i diu que són "moltes les dones a les grans cuines, però de vegades aquest és un cercle molt tancat i no se'ns veu". Sempre els mateixos noms i sempre homes. De Castro parla dels congressos gastronòmics -"en els quals no hi ha ponències de cuineres"- o del fet que al seu restaurant no hi van periodistes a veure què fa, com a exemple d'aquesta falta de visibilitat. En aquest sentit, aquesta cuinera destaca la importància d'iniciatives com el Fòrum Parabere, un congrés anual que tracta els aspectes relacionats amb la gastronomia i l'alimentació des de la perspectiva femenina. Ella no té ni parella ni fills, cosa que atribueix a una decisió personal perquè és "una persona molt independent", però reconeix que "no són fàcils" de compaginar amb la seva vida professional.

# data[].attributes.attachment_link.description
una cosa són les estrelles Michelin, la posició a les llistes i el fet que l'excel·lència -amb independència del gènere- sempre és difícil d'aconseguir, i una altra que, veient la foto que acompanya aquestes línies, les dones no estiguin ben representades dins de l'olimp gastronòmic.