# data[].attributes.body
Og jeg rystede over hele kroppen. Jeg tænkte hele natten på, om han kom, eller om han ville have hævn. Jeg tror kun jeg sov 6 timer, den nat. Næste dag hørte jeg alle tale om hr. Hansen, og om hvem der forgiftede ham. Alle sagde at han døde i nat, den dag havde jeg det rigtig dårligt. Den aften sov jeg heller ikke godt. næste dag skete der noget underligt, da jeg vågnede var hr. Hansen inde i stuen og var i gang med at snakke med min mor jeg fik kuldegys. Hvis hr. Hansen ikke er død hvem var det så de talte om, det var det ene, men hvis af en eller anden grund han er i live, og er hjemme hos mig, så har han sikkert fortalt min mor at det var mig der forgiftede ham med rottegift. Jeg skal sikkert sige undskyld og jeg for stuerast i rasten af mit liv. Jeg bliver nød til at gøre noget hurtigt, men hvad. Jeg tænkte alle mulighederne i hovedet men alle var umuligt, til sidst gav jeg op og gik ned for at sige sandheden. Da min mor og hr. Hanssen så mig smillede de bare og ,og sagde at jeg skulle sætte mig ved sidden af dem og drikke noget te og spise nogle småkager. Jeg blev overasket over at de ikke var sure på fordi det var mig der forgiftede hr. Hanssen. Mor sagde til mig at hr. Hanssen var en speciel type og kunne derfor ikke hjælpe ham de var bange for at miste det gode rygte og at lægerne kunne klare alt. så de sagde til alle at hr. Hanssen var død. men nu er hr. Hanssen sluppet ud og han har mistet sin hukommelse. Mistet sin hukommelse tænkte jeg så var det derfor de ikke var vrede på mig. Hun snarkede videre. Og nu er han her, jeg prøver at hjælpe ham med at huske det som han har glemt, men jeg tror ikke det bliver til noget.

# data[].attributes.headline
Slutningen på historien                               Emmaly

# data[].attributes.subject
Slutningen på historien                               Emmaly

# data[].attributes.body
Jeg kunne ikke få et øje lukket. Og kunne slet ikke sove.

Næste morgen gik jeg i panik, ved tanken om, at han måske vidste, at det var mig. Da jeg så, at king havde det helt fint, blev jeg rasende.

Jeg gik over til skolen og tænkte på Hr. Hansen. Det blik Hr. Hansen gav mig gjorde mig så bange. Han kunne slet ikke se mig, men det virkede som om han gjorde.

Da jeg var på vej hjem, så jeg Hr. Hansen i hans hus, og lade som om det hele var normalt igen.

Jeg tænkte på, om der var en anden måde på at dræbe dem på.

Lige Pludselig hørte jeg en hund gø, jeg kiggede direkte hos Hr. Hansen. Selvfølgelig var det King. Men der var et eller andet galt. King stoppede med at gø, og så drejede han rundt. Så stoppede han og så kiggede på mig. Jeg dukkede mig ned, så hurtigt jeg kunne. Jeg troede at King på en, eller anden måde vidste det var mig der forgiftede ham. Mit hjerte bankede vildt.

Jeg skulle ud med affaldet, men lige pludselig så jeg Hr. Hansen. Jeg gemte mig, så hurtigt jeg kunne. Han havde en sort pose i hånden. Det var en af de store poser, men det lignede lidt noget. Efter han smed det ud, løb jeg over for at se, hvad det var. Jeg åbnede posen stille. Det var king. Hr. Hansen havde dræbt ham. Hvordan kunne han dræbe ham?. Jeg kiggede ind hos Hr Hansen, og han så helt normal ud. Det gjorde han også de andre dage efter. Jeg troede at han blev befriet af det onde. Det hele var godt til sidst.

# data[].attributes.headline
slutningJeg så hr hansen stå ved kløften bag mit hus. Jeg spurgte ham:” Er du OK.“ Imens jeg overvejede, om jeg skulle give ham et lille skub. Han lød trist mens han sagde:”Nej.”“Den hund skulle jeg ikke have købt.” sagde han langsomt. han begynde at fortælle: “jeg ville have et dyr, et klogt dyr så jeg gik hen i en butik som alle andre. Jeg undrede mig over, hvor stille og tomt der var. Der var ingen kunder kun en person og et dyr. en mand der ikke ville sige sit navn og hunden king. king var meget klog og det var han faktisk for klog og han var nærmest magisk. En dag var jeg ude for at ryge en cigaret, men der jeg var på vej ind var døren låst, og mine nøgler virkede ikke og der så jeg ham king og jeg. De overtog huset. Jeg har skyggede dem i flere år nu, og jeg har fundet ud af, de er samme person og kan teleportere til hinanden. Og de følger efter mig. Jeg var glad der, da kom en ambulance for så vidste  jeg han var døende. Jeg gemte mig for, jeg var bange for, de ville finde mig, og lave en eller anden test hvor king ville ændre det med noget “magi”. Jeg har prøvet at gå til butikken, men den er der ikke. Der er bare et hus, en lejlighed og kedeligt som alt andet et busstop……” Jeg troede ikke på ham i det øjeblik, så jeg skubbede ham ud over kløften. Imens han var i luften så det ud som om, han prøvede af lande på hovedet. men det er nok bare noget jeg siger til mig selv, så jeg ikke tror jeg dræbte ham. Men dagen efter det har jeg aldrig set ham igen.

# data[].attributes.subject
slutningJeg så hr hansen stå ved kløften bag mit hus. Jeg spurgte ham:” Er du OK.“ Imens jeg overvejede, om jeg skulle give ham et lille skub. Han lød trist mens han sagde:”Nej.”“Den hund skulle jeg ikke have købt.” sagde han langsomt. han begynde at fortælle: “jeg ville have et dyr, et klogt dyr så jeg gik hen i en butik som alle andre. Jeg undrede mig over, hvor stille og tomt der var. Der var ingen kunder kun en person og et dyr. en mand der ikke ville sige sit navn og hunden king. king var meget klog og det var han faktisk for klog og han var nærmest magisk. En dag var jeg ude for at ryge en cigaret, men der jeg var på vej ind var døren låst, og mine nøgler virkede ikke og der så jeg ham king og jeg. De overtog huset. Jeg har skyggede dem i flere år nu, og jeg har fundet ud af, de er samme person og kan teleportere til hinanden. Og de følger efter mig. Jeg var glad der, da kom en ambulance for så vidste  jeg han var døende. Jeg gemte mig for, jeg var bange for, de ville finde mig, og lave en eller anden test hvor king ville ændre det med noget “magi”. Jeg har prøvet at gå til butikken, men den er der ikke. Der er bare et hus, en lejlighed og kedeligt som alt andet et busstop……” Jeg troede ikke på ham i det øjeblik, så jeg skubbede ham ud over kløften. Imens han var i luften så det ud som om, han prøvede af lande på hovedet. men det er nok bare noget jeg siger til mig selv, så jeg ikke tror jeg dræbte ham. Men dagen efter det har jeg aldrig set ham igen.

# data[].attributes.body
Kaare

# data[].attributes.body
Hr. Hansen gik videre hjem. To dage efter, støder Hr. Hansen og jeg ind i hinanden. King begyndte at gø af mig. Jeg trådte et par skridt tilbage.

Hr. Hansen kiggede ondt på mig. Han sagde at, han godt vidste at det var mig der forgiftede hans hund. Jeg tænkte om han, mon ville sige det til min forældre. 2 timer efter ser jeg Hr. Hansen og min mor der talte sammen. De talte i ret lang tid, for hvert minut de talte blev jeg mere og mere nervøs. Min mor kaldte på mig. Hun sagde Hr. Hansen hev lige fat i mig. Han sagde at du havde forgiftet hans hund, er det rigtigt Sofie. Jeg var helt nervøs. Jeg sagde Nej da. Så sagde min mor kom vi går over til Hr. Hansen. Da vi var derovre lå der bare skrald i haven og hunde pøller. Min ringede på. Hr. Hansen åbnede døren, han sagde hvad vil i. Min mor sagde er det rigtigt at Sofie har forgiftet din hund. Hr. Hansen sagde ja og smækkede døren lige i hovedet på os.

# data[].attributes.body
Stillehavet slutningen (Anisha)

Og jeg rystede over hele kroppen ved tanken. Jeg så hr.H går indenfor i huset, jeg ligger mig i sengen og tænker på hvad, han vil sige til mig hvis han mødte mig. Han vil nok bare sige “Du er så dum og grim skrid! jeg gider ikke, at snakke med sådan en som dig!” hahahahaha det skal nok blive sjovt, Jeg faldt i søvn.
                         Næste morgen
Hvad er klokken? OMG jeg er kommet til at sove over mig.Jeg skulle i skole, men det gad jeg ikke. Jeg vil heller holde øje med Hr.H og den dumme hund. Jeg skal ned i supermarkedet med min mor og købe ind. “ Skat er det ikke Hr.H?”spørg mor. “Jo” siger jeg “kom, så går vi over til ham” siger mor. “ Hej, med dig Hr.H” siger mor. “Hej, hvad laver i her?” siger Hr.H “ vi skal bare handle lidt ind.” siger mor “ når, vi ses Hr.H” siger jeg, og går med det samme...

# data[].attributes.body
Hr. Hansen var træt af sit liv, fordi at han var hele tiden sur og ked af det. Derfor besluttede han sig for at komme Af med king, så han kunne leve det liv som han gerne vil.

# data[].attributes.headline
Stilhedens hav - slutning                                                                 Ella

# data[].attributes.subject
Stilhedens hav - slutning                                                                 Ella

# data[].attributes.body
Pludselig tog Hr. Hansen sig til halsen. Han skreg, og faldt død om på fortovet. King hylede, og pludselig forsvandt den ud i den blå luft. Imens stod jeg skrækslagen bag gardinet. Jeg havde en mærkelig følelse i kroppen. Jeg var både glad og bange på samme tid. Var jeg en morder? Havde jeg dræbt Hr. Hansen? Mor kom kørende hjem fra arbejdet, og hun stoppede bilen, da hun så Hr. Hansen ligge død på fortovet. Mor tog sin mobil frem, og hun talte med nogen. Pludselig hørte jeg sirener. Der kom en ambulance og en politibil, og de standsede lige uden foran vores hus. Mor talte med politiet, og imens lagde ambulanceredderne et hvidt lagen over Hr. Hansen.

Ugen efter så min mor Hr. Hansens dødsannonce i avisen. Hun sagde, at vi burde gå med til begravelsen. Jeg sagde til mor, at jeg ikke kunne, da jeg skulle hjem til min veninde Julie. Mor sagde, at det kunne jeg sagtens gøre en anden dag. Hun mente, at man skulle være sød og rar mod sine naboer. Levende eller døde. Jeg frøs til is. Hvordan kunne hun sige sådan om Hr. Hansen. Den mærkelige onde mand.

Det blæste og regnede den dag Hr. Hansen blev begravet. Da kisten var sænket i jorden, begyndte folk at gå hjem. Jeg stod alene tilbage, og kiggede ned på kisten. Jeg vendte mig om for at gå ud af kirkegården. Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle tænke. Jeg hørte pludselig en knirken. Jeg vendte mig om. Låget på kisten gik op, og Hr. Hansen rejste sig fra kisten med et skrig. Han råbte mod mig: “Jeg ved, hvad du har gjort. King og jeg holder øje med dig.” Jeg løb skrigende ud af kirkegården.

# data[].attributes.headline
Stilhedens hav slutning                                                                   Peter

# data[].attributes.subject
Stilhedens hav slutning                                                                   Peter

# data[].attributes.body
Jeg kunne ikke tænke på andet end hr. Hansens blik. Jeg vidste, at han ville tage hævn. Jeg måtte fortælle det til nogen. Ville politiet tro på mig eller de voksne? Helt sikkert ikke. Måske Katrine? Jeg mødte hende efter skole og fortalte hende det hele. Om King, katten og gift frikadellerne. Hun blev ked af det og græd. Vi lagde en plan om at følge efter King og tage billeder når han går ind i Hr. Hansens mave og af døde katte. Samme aften listede vi hen til hr. Hansens hus. Der var to katte der lå døde inde i hans have. Og der så vi King hoppe ind i hr. Hansen. Vi nåede lige at tage et billede af det ske. Katrine sagde at vi havde nok billeder. Og så listede vi væk. Vi sendte billederne til politiet. Næste dag stod der en politibil foran hr. Hansens hus. Jeg så to politimænd der var i gang med at fører hr. Hansen hen til politibilen. En af politimændene sagde til hr Hansen at han kom i fængsel og han ville blive undersøgt af lægere og videnskabsmænd.

# data[].attributes.headline
Stilhedens hav slutning                                                             Silja

# data[].attributes.subject
Stilhedens hav slutning                                                             Silja

# data[].attributes.body
Jeg gik forbi Hr. Hansens hus, og så at en læge stod i døren.

Jeg gik tættere på, så jeg kunne høre samtalen. Jeg ved godt at det ikke var smart, men jeg gjorde det alligevel. Jeg hørte, at lægen sagde til Hr. Hansen at han blev nødt til at spise meget mere sundt for så skulle han madforgiftning nok forsvinde. Jeg hørte at lægen sagde at grøntsager fra egen have, var de bedste for kroppen. “Men så er jeg jo nødt til at gå udenfor og plante dem. Men jeg er jo aldrig udenfor” sagde Hr. Hansen.

Lægen svarede: “ Det er jeg da ked af at høre, men hvis du vil blive rask så bliver du nødt til det.”

Hr. Hansen sukkede.

“Der er jo bare et lille problem” sagde Hr. Hansen

“ Ja så, hvad er dit problem” sagde lægen

“Jeg kan jo ikke så alle de grøntsager, jeg ved ikke hvordan man gør”

“Bare rolig jeg har hørt at naboen er mestre i der de vil sikkert meget gerne hjælpe dig.”

“NEJ NEJ NEJ NEJ NEJ! ikke dem de fik mig næsten slået ihjel” sagde Hr. Hansen

“Sludder og vrøvl, hvem ville da prøve at slå dig ihjel”

“Nej faktisk ikke mig, men King” sagde Hr. Hansen

“Hvem er King”

“Øhhh, sagde jeg lige King?” Spurgte Hr. Hansen

“Øh ja det gjorde du” Sagde lægen

“Men hvem er King”

“Nåhhh King det er bare min fantasi ven” sagde Hr. Hansen

Jeg stod og stenede og så, at lægen var på vej væk fra Hr. Hansens hus.

Jeg håbede ikke at Lægen var på vej over til os, men det kunne jo også være at lægen bare skulle hjem. Åh nej! lægen var på vej over til os jeg løb alt hvad jeg overhoved kunne.

Men nej, jeg kunne jo ikke sige det til nogen at Hr. Hansen skulle plante grøntsager.

Jeg måtte bare vente og se. Ville Hr. Hansen og King dræbe mig og min familie. Jeg kunne næsten ikke trække vejret. Næste dag bankede det på døren, jeg åbnede som sædvanlig.

“Hej Sofie” Jeg smækkede døren i, det var Hr. Hansen. Mit hjerte røg nemmest ud af min mund.

Det bankede på igen, jeg tog mig sammen og åbnede igen.

Jeg rystede og var så mega bange, ville han hive sin pistol frem fra lommen og skyde mig.

“Sofie undskyld, undskyld for alt, du skal ikke være bange for mig. Skal jeg fortælle dig en lille hemmelighed?”

Okay sagde Sofie med en lille stemme.

Jeg har en slags syge dom, altså jeg er faktisk bare vogen om natten og sover for det meste om dagen.

Så, du er slet ikke farlig? “Nej” svarer Hr. Hansen og giver Sofie et kram.

# data[].attributes.headline
Slutning til Stilhedens Hav.                    Lavet af Connor

# data[].attributes.subject
Slutning til Stilhedens Hav.                    Lavet af Connor

# data[].attributes.body
Jeg var på vej ned i supermarkedet for at købe æg til min mor, men på vejen mødte jeg Hr. Hansen.
Han fortalte mig, at han godt vidste, at det var mig, der havde forgiftet ham, men jeg sagde bare, at jeg gjorde det for Katrines skyld, fordi han havde dræbt hendes kat, men han svarede bare, at han nok skulle få hævn.
Næste dag inviterede han mig hjem til ham, fordi jeg skulle have "kiks og saftevand", men da jeg kom hjem til ham, sagde jeg, at jeg ikke var særlig sulten, men han truede mig bare med en kniv og sagde, at jeg skulle spise de kiks han havde lavet.
Jeg tog den første kiks op med en rystende hånd, men i stedet for at spise den proppede jeg den ind i munden på ham og han skreg og skreg, og til sidst kom min mor løbende, og spurgte hvad der var sket, og jeg sagde, at Hr. Hansen havde prøvet at forgifte mig med hans "kiks".
To dage senere fandt jeg ud af, at Hr. Hansen var død, og der var kommet en annonce i avisen, om der var nogen der kunne tænke sig at købe en hund (King).
Næste dag i skolen fortalte Katrine, at hun havde købt en hund, og jeg spurgte hvor hun havde købt den henne, og hun svarede, at hun havde købt den via en annonce i avisen som erstatning for Misse. Jeg spurgte om den var sød, og hun svarede, at det var den sødeste hund i verden. Pyha, tænkte jeg.
Og alle levede lykkeligt til deres dages ende (Undtagen Hr. Hansen).

# data[].attributes.headline
Afslutning på "Stilhedens hav" lavet af Kristoffer

# data[].attributes.subject
Afslutning på "Stilhedens hav" lavet af Kristoffer

# data[].attributes.body
Jeg var alene hjemme den dag. Jeg var på vej ud med skraldet, da jeg så hr. Hansen. Han kom gående direkte imod mig. Jeg stilte skraldeposen og løb hen til døren.

Da jeg kom hen til døren, trak jeg i håndtaget, men døren ville ikke gå op! Jeg kiggede på hr. Hansen som var ti meter fra mig nu. Jeg løb ind i haven og rundt om huset.

Da jeg var kommet rundt om huset, kunne jeg ikke se hr. Hansen nogen steder. Jeg løb over mod skraldespands skabet, da nogle lige pludselig greb fat i mig og trak mig ind i hoppe rummet. Da jeg kiggede op, så jeg at det var far.

Mor og Jens stod der også. Jeg krammede min far.

Der kom et højt hyl udenfor! Jeg vidste at det var King.

Hr. Hansen havde tydeligvis sluppet ham fri. Far åbnede lemmen op til loftet.

“Kravl herop!” sagde han.

Jeg kravlede derop efterfulgt af de andre.

Da vi var kommet derop lukkede far lemmen. Der sad vi, helt stille.

Næste dag kravlede vi ned i hoppe rummet igen. Vi gik ud i parkeringen og så politibiler og ambulancer. Vi gik hen til en politibetjent.

Da vi nærmede os kiggede han op.

“Jeg har fundet dem!” råbte han.

“Vi har brug for mad og drikke!” sagde far.

“Værsgo i kan få min madpakke og drikkedunk.” sagde politibetjenten hjælpsom.

Tre dage senere havde vi det godt igen. Vi havde fået at vide, at hr. Hansen var kommet i det mest sikre fængsel i Danmark.

Og de levede lykkeligt til deres dages ende.

# data[].attributes.headline
Stilhedens hav (Fortsættelsen)                         Asta Karoline  5.B

# data[].attributes.subject
Stilhedens hav (Fortsættelsen)                         Asta Karoline  5.B

# data[].attributes.body
Hvad ville der ske nu? Ville  Hr. Hansen og King komme efter mig? Ville de dræbe mig og min familie – hvad skulle jeg gøre. Jeg sov ikke meget den nat. Alle lyde var hyggelige. Jeg kunne hele tiden se for mig, hvordan King sprang ind i brystede på Hr. Hansen. Hvem er de og hvad vil de?

Da jeg næste dag var på vej til skole, stod Hr. Hansen og King med et foran mig. Jeg kunne på ingen måde rør mig, jeg var helt lammet. Hr. Hansen smilede til mig, med det skumle smil, jeg var bange. Jeg havde lyst til at råbe om hjælp, men der kom ingen lyd ud af min mund……  Med et spurgte Hr. Hansen om jeg ville komme hjem til ham efter skole og spise frikadeller. Jeg turde ikke andet end at sige ja. Jeg vidste det ville blive min sidste dag på jorden. Efter skole gik jeg hjem til Hr. Hansen. Jeg var bange. King gik hele tiden ved siden af mig. Jeg vidste ikke hvad jeg skulle gøre. Hr. Hansen bad mig sætte mig. Skal jeg dø nu sagde  jeg

med en stille stemme…. Hr. Hansen begyndte at le, de samme gjorde King. DØ nej… men du skal fortælle mig, hvorfor du ville forgifte min hund. Med skræk i stemme fortalte jeg Hr. Hansen, hvad jeg havde set den aften i haven. Hr. Hansen begyndte at le igen. Jeg skal fortælle dig en hemmelighed, som du aldrig må dele med nogen. Sagde Hr. Hansen jeg er en blanding af en vampyr og en hund. Jeg lever om natten og jeg passer på de mennesker omkring mig, som jeg holder af. Jeg ved, at din far drikker og jeg vil ikke have, at han gør dig, eller andre ondt. Det er derfor jeg går op til dit hus om aften. King er min indre vagthund.

Hr. Hansen og jeg var fra den dag bedste hemmelige venner og jeg nød tanke om, at jeg vidste at Hr. Hansen altid ville passe på os.

# data[].attributes.headline
Stilhedens hav (slutning)                                                                 Noah 5.B

# data[].attributes.subject
Stilhedens hav (slutning)                                                                 Noah 5.B

# data[].attributes.body
Resten af dagen blev jeg inden får og var utilpas. Jeg var bange. Jeg tænkte på de ting hr. Hansen kunne finde på at gøre mod mig. Nu var det mig der havde det dårligt i maven. Jeg kom til at tænke på, at hr. Hansen har været i Peru og taget pusterør med hjem. Det er bare en tanke, men det kunne være at han ville skyde mig med gift gennem pusterøret. Jeg havde fornyligt set et program om jagt med gift i Amazonas jungle, og jeg hørte, at man kunne dø på under et sekund, hvis man var uheldig. Efter en hel dag på mit værelse åbnede jeg et vindue og begyndte at lave lektier. Jeg hørte min mor komme op til mig og spurgte om det gik godt, det gjorde det, svarede jeg, og hun spurgte, om jeg vil uden for og gå en tur. Vi kiggede ud af vinduet, og jeg hørte en lyd komme fra hr. Hansens hus. Jeg mærkede noget ramme min hals, og jeg viste at det var et pusterør jeg blev skudt af. Jeg så min mor falde til jorden, og jeg blev helt svimmel og faldt. Jeg kunne ikke trække vejret mere og det blev sort. Da jeg vågnede igen lå jeg på hospitalet. Jeg så på fjernsynet der viste at hr. Hansen var fanget af politiet, så faldt jeg i søvn igen.

# data[].attributes.body
Den nat kunne jeg ikke sove, hvordan kunne han vide, jeg havde gemt mig bag gardinet. Og det blik han havde givet mig, bare tanken gav mig kuldegys. Natten igennem lå jeg bare og tænkte på, hvordan jeg kunne få hr. Hansen og King ned med nakken. Så kom jeg i tanke om, at han kun havde gjort onde ting efter måneformørkelsen. Måske hang det sammen.

Næste dag kunne jeg ikke holde hemmeligheden mere, så jeg fortalte den til Katrine. Selvfølgelig troede hun ikke på det, men jeg lovede hende, at hun kunne få det at se. Efter skole kom hun hjem til mig. Vi stod længe i busken, og jeg var ved af at miste alt håb. Men pludselig kunne vi skimte hr. Hansen inde i stuen. King kom løbende og sprang ind i brystet på hr. Hansen. Jeg kiggede hen på Katrine, og hun stod forstenet som en statue.

“ Hvad skal vi gøre? Han er jo forhekset! “ udbrød hun.

“ Jeg tror de sammen er onde, men ikke hver for sig. Og at måneformørkelsen gør noget ved dem!“  svarede jeg.

“ Hvorfor tror du det? “ spurgte Katrine.

“ Fordi, at før måneformørkelsen var de helt normale. Og da jeg så King alene efter måneformørkelsen, var han som en helt normal hund, men ikke når han var sammen med hr. Hansen. “ svarede jeg.

“Så må vi vel skille dem ad! “ sagde Katrine.

“ Ja, god ide jeg ringer til min faster, hun adopterer ejerløse hunde. “ sagde jeg. Så gik jeg ind og ringede. Min faster sagde, at hun kunne komme i eftermiddag kl.16.00. Da jeg kom ud igen, fortalte jeg det til Katrine. Nu manglede vi bare en ting at kidnappe King. Vi lagde en plan, og den lød sådan: Jeg skulle ringe på, og så løbe væk. Bag en busk sad Katrine med et stykke kød. Når hr. Hansen åbnede døren, ville King kunne lugte kødet og løbe ud. Når King kom ud til Katrine, ville hun sætte ham i snor og gå hjem til mig. Vi udførte planen, og alt gik smurt. Min faster kom til tiden, og vi afleverede hunden. Hr. Hansen var fra nu af sød, og han kunne ikke huske, at han havde haft en hund.

# data[].attributes.headline
Stilhedens hav slutning                                                          Karla 5.b

# data[].attributes.subject
Stilhedens hav slutning                                                          Karla 5.b

# data[].attributes.body
Tre dage efter jeg så Hr. Hansen komme hjem fra hospitalet, var jeg skrækslagen hver gang jeg skulle i skole. En dag på vej hjem fra skole, så jeg en gammel mand med pænt tøj på, vej op til vores dørtrin, med en kasse i hånden.

Jeg tænkte at det umuligt kunne være ham.

Så han sagde stille og fint: “Hej Sofie!” og vinkede.

Jeg spurgte: “Kender jeg dig?” Han stod lidt og lo for sig selv.

“Det er mig, Hr. Hansen.” svaret han så. Det eneste jeg hørte inde i mit hoved var: Alarm, Alarm, Alarm!! Jeg kiggede ned, og så kassen på vores trin. Han fulgte mine øjne og sagde: “Når ja, det her er en gave til dig! Undskyld for tidligere.” Jeg blev helt forbavset, og åbnet kassen lige så stille. Da jeg havde åbnet den, kiggede jeg med store øjne ned i kassen, og så en lille bitte kattekilling, der lå og sagde miav. Jeg blev så monster glad, og tog den lille fyr og og krammede ham. “1000 millioner gange tak! Men hvorfor?” sagde jeg mega glad, men mistænksomt.

“Undskyld, jeg har vist ikke været så sød, men ærlig talt kan jeg ikke huske noget om hvad der skete, før forgiftningen, men lige det med din kat kan jeg.” sagde Hr Hansen.

Sjovt nok var jeg ikke bange længere, så jeg gav ham et kram, og inviteret ham ind på en kop te.

# data[].attributes.body
Hr. Hansen ville have hævn. Han ville dræbe alle. Først mig. Han løbende kom over vejen med en kniv som han lige havde lånt fra naboen over for ham. I samme sekund kom der en bil og kørte ham ned . King kom løbende hen til  Hr Hansen og gik ind i ham, men han kom ikke ud igen. Jeg gik hen til ham og lige pludselig blev det nat og jeg så mig, Hr. Hansen og King. Jeg så også en ambulance komme kørende. Den kørte igennem mig. Som om jeg var blevet til et spøgelse. Jeg håbede at det bare var en drøm, men det var det ikke. Jeg

# data[].attributes.headline
Line               Dimsedut                                          ting                          fortsat

# data[].attributes.subject
Line               Dimsedut                                          ting                          fortsat

# data[].attributes.body
Og jeg rystede over hele kroppen ved tanken.
Mit hjerte hamrede , og jeg tænkte om jeg skulle løbe ud af værelset, men jeg fik fornemmelsen om at Hr. Hansen stadig kiggede på mig. Jeg blev bange, og jeg kiggede ud af vinduet, men jeg kunne ikke få øje på Hr. Hansen.
I det samme kunne jeg høre noget fra køkkenet. Det var en lyd af glas der blev smadret. Mit hjerte var lige ved at gå i stå af skræk. Jeg vidste at det var King, som  havet smadret vinduet. Jeg fik tanken om at de måske ville have hævn og det gjorde mig mere bange. Imens jeg prøvede at falde til ro, kunne jeg høre nogen, der gik op af trappen. Jeg skyndte at gå ind i et skab. Fra skabsdøren kunne jeg se Hr. Hansen, men ikke King. Da Hr. Hansen havde set, at jeg ikke var der, gik han ned. Efter det kunne jeg ikke mærke min krop, fordi jeg var bange. Jeg vidste ikke hvad jeg skulle gøre, men jeg  Jeg valgt at løbe ud af huset. Det var ligemeget hvor det var. Jeg skulle bare væk fra Hr. Hansen. Jeg tjekkede om Hr hansen var ved indgangen, og når jeg havde set, at han ikke var der, skyndte jeg mig at åbne døren. Når jeg gik ud af værelset kunne jeg ikke se eller høre Hr. Hansen, så jeg skyndte mig at gå ned af trapperne, gå gennem gangen og åbne døren og løb ud af huset. Det lykkes mig at slippe væk fra Hr. Hansen, men når jeg gik hjem efter cirka 2 timer var Hr. Hansen væk, og der var kun den der smadret rude tilbage. Når det var blevet aften, kom mine forældre hjem, og jeg fik skældud for den smadret rude. Der var ingen der vidste, Hr. Hasen var ond, og jeg var bange for, om Hr. Hansen ville gøre noget ved min familie.

# data[].attributes.headline
(slutning) stilhedens hav lavet af Mathias 

# data[].attributes.subject
(slutning) stilhedens hav lavet af Mathias 

# data[].attributes.body
Efter jeg så hr.hansen på gaden er jeg begyndt at tænke på hvad han mon vil gøre. Kvæle mig eller dræbe mig. Den nat kunne jeg ikke sove fordi jeg tænkte hvad der ville ske med mig. Næste morgen beder min mor mig om at købe æg, brød og mælk nede hos den lokale købmand. Jeg køber tingene går ud af butikken pludselig hørte jeg en stemme der sagde “ Hej sofie”. Jeg kunne ikke høre hvor det kom fra, men da jeg vendte mig om så jeg hr.hansen. Jeg ville løbe væk fra ham, men jeg kunne ikke det var som om at jeg ikke, havde noget energi i mig. Så sagde han “ vil du havde nogle kiks hjemme hos mig? “ det vil jeg gerne” “okay lad os gå” lige efter han sagde det var det som om jeg fik min energi tilbage i mig. Vi sagde ikke et ord til hinanden lige da han siger “så er vi der”. Jeg går ind tager sko og jakke af. Så tager jeg en kiks og sætter mig i en stol. Hr.Hansen kommer ind til, mig og sætter sig ved siden af mig i, en anden stol og siger “ du spiser bare “. På et tidspunkt siger jeg “ jeg må nok hellere komme hjem så min mor ikke tror der sket noget “. Da jeg kommer hjem når jeg kun lige hen til min mor og det hele bliver sort. Da jeg vågner ligger jeg på hospitalet og tænker, hvad laver jeg her? Ca 2 minutter senere kommer der læge og siger “du er blevet forgiftede “ 7 dage senere kommer jeg hjem. Efter jeg kom hjem har jeg ikke set hr.Hansen. Jeg tænker han måske er blevet fanget af politiet eller måske er begået selvmord. Den dag hørte jeg i tv'et at en ved navn hr. hansen lige, nu sidder bag tremmer og dommen lyder på at han skal have 30 år i, fængslet og  at politiet´s specialstyrker blev nødt til at, tage ham fordi han har forgiftede en pige og har haft planer om at forgifte flere mennesker. Efter det tænkte jeg på at han for vist noget af en omgang i fængslet af de andre i fanger.

og de levede lykkeligt til deres dages ende.

# data[].attributes.headline
Fortsettelse på Stilhedens Hav    Johanne 5.b

# data[].attributes.subject
Fortsettelse på Stilhedens Hav    Johanne 5.b

# data[].attributes.body
Jeg rejste mig op, lige i tide til at se Hansen gå inden for. Hvad ville han med min familie? Jeg ville ønske han bare ville lade os være i fred.
Jeg skyndte mig i seng.
Næste morgen havde jeg de fint, i sådan cirka tredive sekunder. Så huskede jeg det hele, at Hr Hansen havde dræbt Misse, at jeg havde forgiftet ham, det hele. Jeg følte mig forfærdeligt dum. Jeg skulle jo i skole, men jeg havde mega kvalme. Så jeg overtalte min mor til at blive hjemme, og cirka klokken tolv hørte jeg det ringe på døren. Jeg skyndte mig ned under dynen, sådan som man gør i tegneserier. Så hørte jeg døren åbne og en stemme der sagde: "Ja, kom så King, find den møgunge!" mit hjerte sprang op i halsen på mig. Det var Hr Hansen der var kommet for at få hævn når mine forældre ikke var der. Jeg blev liggende under dynen, og bad til gud om at han ikke måtte finde mig.
Jeg hørte klør mod trappetrin og Hr Hansen som opmuntrede King. Om to sekunder ville de finde mig og føre mig til politiet eller noge andet forfærdeligt. Jeg tænkte på om jeg kunne slå ham med min nye guitar. Men hvad havde den stakkels guitar med det her at gøre? Jeg valgte det alle gør i aktionfilm, at springe ud af vinduet. I to sekunder overvejede jeg den bedste måde at gøre det på. Men da jeg vendte mig om og så King knurre ad mig, væltede jeg nærmest ud. Vel, sådan kan man også gøre det. Jeg landede hårdt på ryggen. Blev liggende lidt tid med øjnene lukkede.
Da jeg så op kiggede Hr Hansen ned fra vinduet. Hans øjne var fulde af had. Så vente han sig om og gik. Jeg blev bare liggende. Min krop gjorde ondt. Mine fødder gad ikke mere. Men jeg blev nød til det. Jeg kæmpede mig op at stå, og tvang mine fødder til at gå. Jeg tænkte meget grundigt over om jeg bare skulle blive der, men det blev til sidst til et nej. Mine fødder begyndte automatisk at løbe. Af skræk, for at Hr Hansen ville finde mig og gøre noget forfærdeligt ved mig. Jeg løb, hvorhen ved jeg ikke, jeg løb bare. Men jeg nåede en væg og indså at jeg måtte stoppe, jeg var trods alt ikke til de olympiske lege. Jeg så mig om til alle sider men så ikke nogen mulig flugtvej, så jeg gemte mig i menneskemængden. Jeg så en hund der lignede King på en prik. Men det kunne umuligt være ham, han ville havde knurret af mig med det samme. Eller måske havde han ikke set mig? Jeg vidste det ikke. Alt inde i mig sagde at jeg skulle løbe for livet, men jeg tvang den lille alarm til at forblive nogenlunde rolig lidt endu. Så skete der noget mærkeligt, måske havde King opfanget min lugt. Han kom i vert faldt tættere og tættere på. Pludselig vendte den sig om og sprang på mig. Hr Hansen var ikke noget sted at se, så jeg måtte kæmpe mod den alene. Hvis ikke King havde overset den lille detalje, at vi var omringet af mennesker ville han havde dræbt mig. Men nu, da vi faktisk var omringet af mennesker, kastede de modigste sig ind i kampen. King indså han endte med at dø hvis han fortsatte. Så han trak sig pivende tilbage.
Siden har jeg ikke set mere til hverken Hr Hansen eller King. Og vi har fået nye naboer. Jeg håber han flyttede om på den anden side af jorden.