# data[].attributes.body
Religion.dk

# data[].attributes.attachment_link.description
Danmarks største religionsportal med levende og engageret debat, nyheder og baggrundsartikler om religion i Danmark og udlandet.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nytteetikken er et forsøg på at definere, hvad den moralsk gode handling er. Ifølge nytteetikere er den mest moralske handling den, der giver mest muligt nytte til flest mennesker. Få en indføring i nytteetik historisk og i dag her

Nytteetik eller konsekventialisme beskriver det etiske standpunkt, at en moralsk god handling skal sikre størst mulig nytte for det størst mulige antal mennesker. Det er derfor konsekvenserne af en handling (og kun disse), der er afgørende for, hvad en moralsk god handling er.

Når nytteetikere benægter, at moral afhænger af andet end gode konsekvenser, betyder det, at man ikke kan tale om bestemte pligter, der gælder i alle situationer: Man kan ikke sige, at det altid er forkert at slå ihjel, eller at man altid skal holde, hvad man lover. Hvis en situation kræver, at du lyver (fordi det vil skabe mest nytte), er du nødt til at gøre det.

Historie og udvikling hvad er nytte?
Nytteetikken har oftest haft angelsaksiske tilhængere, og de to englændere Jeremy Bentham (f. 1748) og John Stuart Mill (f. 1806) er de bedst kendte filosoffer, der har forsvaret nytteetikken. Det sværeste for alle nytteetikere er at forklare, hvad de forstår ved nytte. Hos Bentham og Mill forstås den hedonistisk.

Det vil sige, at når en handling skal vurderes på konsekvenser, er det forøgelsen af gode oplevelser og minimeringen af dårlige for det enkelte menneske, der tæller.

Det betyder, at hvis oplevelsen af en popsang giver mere fornøjelse til flere mennesker end oplevelsen af Mozarts Tryllefløjten, så er popsangen mere værd i det moralske regnskab.

I århundrederne efter de to englændere er der blevet givet mange bud på, hvordan nytte skal forstås. Mange nytteetikere har taget afstand fra den hedonistiske forståelse. Ud over det kan man også spørge, hvem der skal have gavn af nytten.

Det kunne sagtens være, at nytte for for eksempel dyr også skulle tælles med. Derfor er det vigtigt at huske på, at man sagtens kan være nytteetiker uden at være enig i, at det er fysisk behag, der er det centrale. Det kunne lige så godt være værdier som frihed og lighed, man skulle søge at maksimere.

I stedet er det udelukkende holdningen om, at moralske handlinger defineres ved deres konsekvenser, der gør en person til nytteetiker.

Nytteetik i dag
Den mest kendte nulevende nytteetiker er den australske moralfilosof Peter Singer, der argumenterer for, at vi i Vesten er forpligtet på helhjertet at forsøge at udrydde global fattigdom. Det nytteetiske aspekt af hans tænkning er her, at vi skal maksimere nytten i verden, også selvom det er for afrikanske børn titusindvis af kilometer væk.

Singers meget brugte eksempel på dette, er historien om amerikanske Jessica McClure, der i 1987 faldt i en brønd i Texas. I de 2½ døgn hun lå i brønden, skortede det hverken på medieopmærksomhed eller penge, og da hun blev reddet, stod der over en million kroner på en konto oprettet til hendes redning.

I samme 2½ døgn døde 67.000 børn i den tredje verden. Singer spørger da, om ikke de millioner, der blev brugt på Jessica McClure, kunne have reddet tusinder af de børn i Afrika, og om dette ikke havde været mere moralsk?

For og imod et spørgsmål om intuitioner
Det stærkeste argument for nytteetikken er, at det virker naturligt for de fleste, at man bør søge at øge det gode i verden gennem sine handlinger.

Men man kan samtidigt også fremstille nogle temmeligt voldsomme eksempler, som netop ikke virker naturlige for folk: Hvis du kunne redde fem mennesker på den anden side af kloden, som du aldrig har mødt, ved at slå din bror ihjel, skulle du gøre det alene af den grund, at handlingen skaber de bedste konsekvenser. Dette synes for de fleste som et ekstremt højt krav at stille til dødelige mennesker.

# data[].attributes.attachment_link.description
Nytteetikken er et forsøg på at definere, hvad den moralsk gode handling er. I følge nytteetikere er den mest moralske handling den, der giver mest muligt nytte til flest mennesker. Få en indføring i nytteetik historisk og i dag her

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Den største i Himmeriget

På den tid kom disciplene hen til Jesus og spurgte: "Hvem er den største i Himmeriget?" Han kaldte et lille barn hen til sig, stillede det midt iblandt dem og sagde: "Sandelig siger jeg jer: Hvis I ikke vender om og bliver som børn, kommer I slet ikke ind i Himmeriget. Den, der ydmyger sig og bliver som dette barn, er den største i Himmeriget; og den, der tager imod sådan et barn i mit navn, tager imod mig.

Advarsel mod at bringe til fald

Men den, der bringer en af disse små, som tror på mig, til fald, var bedre tjent med at få en møllesten hængt om halsen og blive sænket i havets dyb. Ve verden for det, der fører til fald. Vel må der komme fald, men ve det menneske, som bliver årsag til fald. Hvis din hånd eller fod bringer dig til fald, så hug den af og kast den fra dig; du er bedre tjent med at gå lemlæstet eller vanfør ind til livet end med begge hænder eller fødder i behold at kastes i den evige ild. Og hvis dit øje bringer dig til fald, så riv det ud og kast det fra dig; du er bedre tjent med at gå ind til livet med ét øje end med begge øjne i behold at kastes i Helvedes ild. Se til, at I ikke ringeagter en af disse små. For jeg siger jer: Deres engle i himlene ser altid min himmelske faders ansigt. For Menneskesønnen er kommet for at frelse det fortabte.

Lignelsen om det vildfarne får

Hvad mener I? Hvis en mand har hundrede får, og ét af dem farer vild, lader han så ikke de nioghalvfems blive i bjergene og går ud og leder efter det vildfarne? Og lykkes det ham at finde det, sandelig, jeg siger jer, han glæder sig mere over det end over de nioghalvfems, der ikke fór vild. Således er det jeres himmelske faders vilje, at ikke en eneste af disse små skal gå fortabt.

Myndighed og bøn i menigheden

Hvis din broder forsynder sig imod dig, så gå hen til ham og drag ham til ansvar på tomandshånd. Hører han dig, så har du vundet din broder. Hører han dig ikke, så tag én eller to med dig, for på to eller tre vidners udsagn skal enhver sag afgøres. Hører han heller ikke dem, så sig det til menigheden, og vil han ikke engang høre efter menigheden, skal han i dine øjne være som en hedning og en tolder. Sandelig siger jeg jer: Hvad I binder på jorden, skal være bundet i himlen, og hvad I løser på jorden, skal være løst i himlen. Jeg siger jer også: Alt, hvad to af jer her på jorden bliver enige om at bede om, det skal de få af min himmelske fader. For hvor to eller tre er forsamlet i mit navn, dér er jeg midt iblandt dem."

Lignelsen om den gældbundne tjener

Da kom Peter til ham og spurgte: "Herre, hvor mange gange skal jeg tilgive min broder, når han forsynder sig imod mig? Op til syv gange?" Jesus svarede ham: "Jeg siger dig, ikke op til syv gange, men op til syvoghalvfjerds gange.

Derfor: Himmeriget ligner en konge, der ville gøre regnskab med sine tjenere. Da han begyndte på regnskaberne, blev en, der skyldte ti tusind talenter, ført frem for ham. Da han ikke havde noget at betale med, befalede hans herre, at han og hans kone og børn og alt, hvad han ejede, skulle sælges, og gælden betales. Men tjeneren kastede sig ned for ham og bad: Hav tålmodighed med mig, så skal jeg betale dig det alt sammen. Så fik den tjeners herre medynk med ham og lod ham gå og eftergav ham gælden. Men da den tjener gik ud, traf han en af sine medtjenere, som skyldte ham hundrede denarer. Og han greb ham i struben og sagde: Betal, hvad du skylder! Hans medtjener kastede sig ned for ham og bad: Hav tålmodighed med mig, så skal jeg betale dig. Det ville han ikke, men gik hen og lod ham kaste i fængsel, indtil han fik betalt, hvad han skyldte. Da hans medtjenere nu så, hvad der var sket, blev de meget bedrøvede og gik hen og forklarede deres herre alt, hvad der var sket. Da kaldte hans herre ham for sig og sagde: Du onde tjener, al den gæld eftergav jeg dig, da du bad mig om det. Burde du så ikke også forbarme dig over din medtjener, ligesom jeg forbarmede mig over dig? Og hans herre blev vred og overlod ham til bødlerne, indtil han fik betalt alt, hvad han skyldte. Sådan vil også min himmelske fader gøre med hver eneste af jer, der ikke af hjertet tilgiver sin broder."

Note:

Verset findes ikke i de ældste håndskrifter og kan være kommet ind fra Luk 19,10.

# data[].attributes.attachment_link.description
Den største i Himmeriget På den tid kom disciplene hen til Jesus og spurgte: "Hvem er den største i Himmeriget?" Han kaldte et lille barn hen til sig, stillede det midt iblandt dem og sagde: "Sandelig siger jeg jer: Hvis I ikke vender om og bliver som børn, kommer I slet ikke ind i Himmeriget.

# data[].attributes.attachment_link.description
Derefter udpegede Herren tooghalvfjerds andre og sendte dem i forvejen, to og to, til alle de byer og steder, hvor han selv agtede sig hen. Han sagde til dem: "Høsten er stor, men arbejderne få. Bed derfor høstens herre om at sende arbejdere ud til sin høst. Gå!

# data[].attributes.attachment_link.description
Men den ældste søn var ude på marken. Da han var på vej hjem og nærmede sig huset, hørte han musik og dans, og han kaldte på en af karlene og spurgte, hvad der var på færde. Han svarede: Din bror er kommet, og din far har slagtet fedekalven, fordi han har fået ham tilbage i god behold.

# data[].attributes.body
Etik.dk

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
For en religiøs etik har forholdet til det guddommelige betydning for forholdet mellem mennesker. Dette gælder også den kristne etik

Etik er en filosofisk disciplin, der reflekterer over, hvad der er den rigtige, menneskelige handlemåde og livsførelse. Etikken handler derfor først og fremmest om forholdet mellem mennesker og ikke om forholdet mellem mennesker og det guddommelige.

Hvad er en kristen etik?

Det er vanskeligt at give et entydigt bud på, hvad kristen etik egentlig er. For nogle kristne er Bibelen en absolut autoritet, der indeholder svar på alle etiske dilemmaer. Nogle amerikanske kirker støtter f.eks. den moderne stat Israel, fordi Israel ifølge Det Gamle Testamente er jødernes retmæssige land.

Andre kristne mener, den enkelte må ransage sin egen samvittighed i lyset af overleveringen om Jesus. Jesu ord danner retningslinierne for, hvordan mennesker bør omgås hinanden, og med sit liv er han et forbillede for, hvad det for kristne vil sige at gøre det gode.

Andre igen mener nok at Bibelen indeholder vejledning i den rette handlen, men at den skal fortolkes, før den giver mening. Og andre søger præstens eller pavens vejledning for at finde frem til, hvad der er det rette.

De kristnes syn på kristen etik afhænger altså af, hvilken status henholdsvis Bibelen og den kirkelige tradition har for dem. Dog vil de fleste kristne tillægge især Det Nye Testamente og overleveringen om Jesus stor betydning i afgørelsen af, hvad der er etisk rigtigt. Den følgende fremstilling af kristen etik er én, som langt de fleste danske og nordeuropæiske kristne vil være enige i.

Det dobbelte kærlighedsbud

Når Jesus i Det Nye Testamente fortæller om, hvordan kristne bør omgås Gud og mennesker, er det ikke formuleret som en modsætning til jødedommens lov, Toraen, men derimod præsenteret som en fortolkning af denne.

"Tro ikke, at jeg er kommet for at nedbryde loven eller profeterne. Jeg er ikke kommet for at nedbryde, men for at opfylde," siger Jesus i Bjergprædikenen, Matthæusevangeliet, kapitel 5-7. Men Jesus sammenfatter denne lov i to bud: "Du skal elske Herren din Gud af hele dit hjerte og af hele din sjæl og af hele dit sind" og "Du skal elske din næste som dig selv", Matt 22,37-40.

Dette dobbelte kærlighedsbud er centralt for den kristne opfattelse af, hvordan det er rigtigt at leve sit liv. Det indeholder dels et opgør med lovreligionen, og dels en sidestilling af forholdet til Gud og forholdet til næsten. "Alt, hvad I har gjort mod en af disse mine mindste brødre, det har I gjort mod mig", siger Jesus i Matt 25,40. Den kristne opfattelse er altså den, at Jesus optræder i skikkelse af medmennesket, og at en handling mod medmennesket er en handling mod Gud. Dette betyder også, at forholdet til medmennesket er næsten lige så vigtigt som forholdet til Gud.
At elske sin næste
Budet om at elske sin næste betyder, at man som kristen har pligt til at hjælpe det medmenneske, man møder, der har brug for hjælp. I lignelsen om den barmhjertige samaritaner i Luk 10,25-37 fortæller Jesus om, hvordan "min næste" kan være en hvilken som helst person og ikke altid den, man umiddelbart kunne forvente.

Den tanke, at alle mennesker principielt kunne være "min næste" gør det til en etisk pligt for kristne at se en værdi i alle mennesker. Det Nye Testamentes beretninger om, hvordan Jesus færdedes blandt samfundets udstødte og dem, som alle andre foragtede, danner her et forbillede for de kristne.

Men at elske sin næste betyder også ifølge Bjergprædikenen, at den kristne skal elske sine fjender og bede for dem. Når nogen slår, er løsningen ikke at sætte sig til modværge, men derimod at vende den anden kind til. Dette ideal om at tilsidesætte sig selv til fordel for sin næste er en central del af den kristne etik. Men også et ideal, der repræsenterer en meget radikal tolkning af budet om at elske sin næste, ikke blot som sig selv men snarere frem for sig selv.

Den kristne etik er da også ofte blevet kritiseret for at være så radikal, at den er umulig at efterleve i praksis. Hvordan kan man overleve, hvis man altid skal vende den anden kind til? Det kan ikke lade sig gøre - med mindre selvfølgelig, at alle gør det.

Men selvom det at elske sin næste er principielt umuligt at efterleve, gælder budet stadigvæk. Det er nemlig centralt for kristendommen at den perfekte efterlevelse af Guds bud er umulig. Mennesket er nemlig på grund af arvesynden fuldt af fejl og mangler.

Arvesynden

Dogmet om arvesynden er udviklet af kirkefaderen Augustin i 400-tallet. Den grundlæggende tanke er, at mennesket siden Adam og Evas syndefald i tidernes morgen har en medfødt syndighed, der går i arv gennem generationerne. I forhold til Gud betyder dette, at mennesket ifølge Augustin er fuldstændig overladt til Guds nåde og den frelse, der kommer gennem Jesus.

I forhold til medmennesket betyder det, at den etisk rigtige handling udspringer af en bevidsthed om menneskets syndige tilstand - syndsbevidsthed. "Hvorfor ser du splinten i din broders øje, men lægger ikke mærke til bjælken i dit eget øje?? siger Jesus i Bjergprædikenen. Kristne betragter det altså som etisk forkert for det enkelte menneske at tro sig selv mere syndfri end andre.

Det principielt umulige i at være syndfri kommer også til udtryk i Bjergprædikenen, hvor Jesus sætter lighedstegn mellem den syndige handling og tanken om den syndige handling. Den kristne etik er derfor en sindelagsetik, hvor sindelaget, dvs. intentionen bag en handling, er afgørende for, om handlingen er rigtig eller forkert.

Dogmet om arvesynden bliver dog modsagt af et andet synspunkt, som blandt andre kirkefaderen Pelagius (360-420) fremsatte. Han insisterede på, at mennesket har en fri vilje, og at både den gode og den onde handling har sin rod i det enkelte menneske og ikke i den samlede menneskeheds natur.

Ifølge Pelagius har menneskets afgørelse altså betydning for frelsen, mens Guds nåde ligger i det, at mennesket har fået den fri vilje til at vælge det gode. Her går en generel skillelinie i diskussionen om kristen etik. Kan mennesket ved Guds vejledning og egne valg blive stadigt bedre og ædlere, eller er mennesket fanget i synden og de onde gerninger?

Reformatoren Martin Luther (1483-1546) lagde stor vægt på arvesynden og læren om, at alle mennesker principielt er lige syndige. Ifølge Luthers teologi kan det enkelte menneske altså ikke forbedre sig rent moralsk.

I den katolske tradition er der derimod større optimisme med hensyn til det enkelte menneskes mulighed for at blive bedre. De katolske helgener er for eksempel mennesker, der har levet så rigtigt og godt et liv, at de har opnået halvvejs guddommelig status. Også mange protestantiske retninger har en forestilling om, at det enkelte menneske gennem gode og fromme gerninger kan forbedre sig og derved nærme sig Gud.

Den etiske fordring

En moderne udlægning af det etiske indhold i kristendommen er formuleret af den danske filosof Knud Ejler Løgstrup (1905-1984).

Løgstrups pointe er, at budet om næstekærlighed egentlig ikke er specifikt kristent. Det udspringer derimod af livet selv som noget, der er større end det enkelte menneske. Fordi livet er noget, det enkelte menneske har fået givet, har mennesket også en pligt til at lade livet udfolde sig. Denne udfoldelse sker overalt, hvor mennesker mødes i spontan åbenhed og tillid. Netop den spontane og naturlige tillid mellem mennesker - de suveræne livsytringer - går altid forud for mistilliden.

Det betyder, at der ligger en fordring i selve livet - den etiske fordring, som Løgstrup kalder den - om ikke at misbruge denne tillid. Hver gang vi står over for et andet menneske, holder vi noget af dette menneskes skæbne i vor hånd og er med til at afgøre om dette menneskes liv mislykkes eller lykkes. Her siger den etiske fordring, at man skal omgås hinanden i åbenhed, tillid og kærlighed, for at livet skal lykkes.

Løgstrup er fra kristen side blevet kritiseret for med sin etik at have amputeret Gud og Kristus fra kristendommen, og have gjort den til ren humanisme. Mange kristne - specielt udenfor Europa - vil derfor mene, at Løgstrups etik intet har med kristendom at gøre, men derimod er udtryk for en moderne, vestlig og sekulariseret tænkemåde.

Her skal man være opmærksom på, at skellet mellem religiøs og sekulær etik er vanskeligt at drage præcist. Særligt med hensyn til kristen etik er der et vist sammenfald, fordi den vestlige, filosofiske tradition har udviklet sig i et parløb med den kristne kulturhistorie og dennes opfattelse af godt og ondt, rigtigt og forkert.

# data[].attributes.attachment_link.description
For en religiøs etik har forholdet til det guddommelige betydning for forholdet mellem mennesker. Dette gælder også den kristne etik Etik er en filosofisk disciplin, der reflekterer over, hvad der er den rigtige, menneskelige handlemåde og livsførelse. Etikken handler derfor først og fremmest om forholdet mellem mennesker og ikke om forholdet mellem mennesker og det guddommelige.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Etik er spøgsmålet om, hvad den gode handling er. Det er et svært spørgsmål, og der gives ingen entydige svar. Mange filosoffer og teologer har alligevel prøvet, og det er den pligtetiske tradition et bevis på.

Pligtetik kort fortalt

Pligtetik går også under navnet deontologi, som kommer af de to græske ord deon og logos. Deon betyder pligt, og logos betyder i denne sammenhæng lære om. Pligtetik er derfor læren om det, vi er forpligtet på at gøre som mennesker.

Traditionelt sættes pligtetik i modsætning til nytteetik.

Nytteetikken siger, at vi bør bedømme en handling på dens konsekvenser.

Pligtetikken siger omvendt, at en handlings konsekvenser er irrelevante, når vi skal bedømme handlingen som god eller ond. Nogle handlinger er ganske enkelt gode eller onde uafhængigt af, hvilke konsekvenser de har.

Pligtetikken ud fra Guds lov

De første pligtetiske tanker ses hos religiøse tænkere, der mente, at en handling udelukkende kunne siges at være god, hvis Gud havde åbenbaret den som god. Et godt eksempel på en sådan åbenbaring er De Ti Bud. Et andet kendt eksempel er trosfaderen Abraham, der på bjerget Morija fik besked af Gud på at ofre sin søn Isak uden videre forklaring.

Holdninger som disse kan spores hos blandt andre franciskanermunken og tænkeren William af Ockham (ca. 1287-1347) og René Descartes (1596-1650). Her ligger det pligtetiske i, at en handling skal foretages af den ene grund, at det kræves af Gud ligegyldigt hvilke konsekvenser handlingen har for mennesker: Abraham skal slå sin søn ihjel af den grund, at lydighed over for Gud er lig med moral.

Kant, pligtetik og det kategoriske imperativ

Med oplysningstiden blev moraltænkning for mange adskilt fra religiøs tænkning, og det kan sagtens lade sig gøre at formulere en pligtetik uden at være troende. Det bedst kendte bud på en sådan pligtetik blev præsenteret af den tyske filosof Immanuel Kant (1724-1804).

Han forsøgte at give sit bud på, hvad begrebet om pligt indeholder. Han endte med det kategoriske imperativ, der hedder: "Handl således, at grundlaget for din beslutning altid tillige kan gælde som princip for en almengyldig lovgivning"

Altså, en handling er moralsk, hvis man kan ønske, at alle skal handle på samme måde i den givne situation.

Et helt simpelt eksempel er det at tale sandt: Hvis du i en specifik situation taler sandt og samtidigt kan sige, at det er ønskværdigt, at alle i din situation gør det samme, er det moralsk i orden.

Dermed er der lagt stor vægt på hensigten bag en handling, fordi det er dit ønske om at være i overensstemmelse med det kategoriske imperativ, der gør handlingen god. I praksis betyder det, at det ikke er en moralsk handling, hvis en mand skyder efter hensigten om at slå en uskyldig ihjel og i stedet rammer en anden morder - selvom udfaldet måske kan anskues som retfærdigt.

Men dette fokus på hensigten betyder ikke, at Kants pligtetik gør det op til dig selv at definere moral. Kant mente, at moralloven var ens for alle. Når det var op til den enkelte at vurdere, om alle skulle gøre det samme, betød det udelukkende, at man måtte i kontakt med moralloven, som var ens for alle og tilgængelig for alle.

Pligtetik og kristendom

Om kristendommen kan siges at være pligtetisk er et meget åbent spørgsmål, og det er helt afhængigt af den enkelte retning.

Katolicismen har klare pligtetiske træk, da den ofte opstiller almene love for moralsk handling (forbud mod prævention), mens protestanter er mere uenige.

Søren Kierkegaard betragtede sig selv som pligtetiker med Guds "du skal" in mente. En del liberalteologer ville kalde sig selv dydsetikere, mens mange danske teologer benægter, at man overhoved kan snakke om en specifikt kristen moral.

# data[].attributes.attachment_link.description
Må man lyve for at skåne en vens følelser? Det mener pligtetikere ikke. De mener, at der findes en almen morallov, der foreskriver om en handling er god eller dårlig - uanset udfaldet

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Etik vedgår os alle. Dagligt konfronteres vi med problemstillinger og diskussioner, vi må tage stilling til. Ofte er der forskellige etiske begrundelser og svar at forholde sig til. Grundlæggende kan man skelne mellem tre etiske orienteringer: Dydsetikken, teleologisk etik (nytte- eller konsekvensetik) og den deontologiske etik (pligtetik).

Dydsetik

Dydsetikken er den ældste form for normativ etik. Det er den type etik, vi først og fremmest finder hos Platon og Aristoteles. Dydsetikken var den mest fremtrædende etik frem til den tyske filosof Immanuel Kant (1724-1804) fremlagde sin forståelse af etik i 1700-tallet.

Dydsetikken funderer etikken i det gode, dydige liv, hvorfor den etiske handlings moralske værdi vurderes ud fra dyden hos den person, som udfører handlingen. De fleste dydsetikere i dag anerkender, at dyderne er historisk og kulturelt betingede.

Teleologisk etik (nytteetik)

Ordet 'teleologisk' stammer fra det græske telos, som betyder mål. Den teleologiske etik, også kaldet konsekvensetik eller nytteetik, hævder, at en handling skal legitimeres ud fra dens mål eller konsekvens.

Den tenderer til at søge det maksimale gode for flest mulige mennesker, så en negativ konsekvens rammer færrest muligt. Dette er i nyere tid især tydeligt hos utilitaristen Peter Singer (f. 1946), en fremtrædende australsk moralfilosof. Utilitarismen er en etisk orientering, som vurderer en handling som god, hvis den forøger summen af velfærd: mest mulig velfærd, og mindst mulig lidelse.

Den teleologiske etik har sin oprindelse i antikken, da Aristoteles i 300-tallet f.Kr. formulerede den etiske tanke, at det etisk rigtige er at følge det rigtige mål.

Konsekvensen af handlingen, og ikke handlingen selv, er altså afgørende for hvad der kan vurderes som en etisk forsvarlig handling.

Hos Aristoteles var denne tanke uadskillelig fra menneskets dyd, hvorfor der ikke var en skelnen mellem konsekvensetik og dydsetik hos Aristoteles. At handle etisk forsvarligt tjener hos Aristoteles til at opnå det højeste gode, lykken.

Tanken om det højeste gode har eksisteret lige siden og spillet en stor rolle for etik. I middelalderen betragtede den store katolske teolog, Thomas Aquinas (1225-1249), det højeste gode som genforeningen med Gud.

For at nå til det mål må man handle etisk rigtigt. Det gør man ved at handle i overensstemmelse med den naturlige lov (lex naturalis): En lov, som fra fødslen er iboende i mennesket og sætter det i stand til umiddelbart at vide, hvad der er rigtigt, og hvad der er forkert. Her er det værd at bemærke, at Aquinas betragter dydsetik som universel, mens Immanuel Kant betragter pligtetik som universel.

I nyere tid har John Rawls (1921-2002), en amerikansk politisk filosof, bidraget med meget til den teleologiske etik, heriblandt med et differensprincip. Ifølge dette princip er den bedst mulige konsekvens den, som giver den største mængde af goder til den dårligst stillede gruppe i samfundet. Denne model for fordeling af ressourcer ser vi blandt andet i det danske velfærdssamfund.

Deontologisk etik (pligtetik)

Ordet 'deontologi' stammer fra det græske deon, som betyder pligt, hvorfor den deontologiske etik også kaldes pligtetik. Den deontologiske etik er en modsætning til de fleste former for konsekvensetik. Ifølge denne etiske orientering har en handling moralsk værdi i kraft af, at den udføres af pligt.

Denne pligt gælder enten i en bestemt situation (handlingsdeontologi) eller overfor et moralsk princip (regeldeontologi). Motivet, eller sindelaget, spiller her ofte en vigtig rolle, fordi mange deontologer mener, at kun den gode vilje er afgørende for, om en handling er god. Om en handling medfører "det gode" er uden betydning.

Den bibelske etik hører til pligtetikken. I Det Gamle Testamente har mennesket pligt til at elske Gud og sine egne, og i Det Nye Testamente siger Jesus med et imperativ (altså et krav), "elsk din næste som dig selv".

Den kristne tradition er også i høj grad præget af en pligtetik. Augustin (354-430) siger, at vi har pligt til at elske vores næste, fordi vores næste også er elsket af Gud, og ifølge Martin Luther (1483-1546) har vi lydighedspligt over for den verdslige øvrighed (samfund) og den åndelige øvrighed (kirken).

Immanuel Kant er blandt de vigtigste filosoffer indenfor pligtetikken. Inspireret af den gyldne regel, at man skal behandle sin næste som man selv vil behandles, formulerede han det kategoriske imperativ: Man skal handle sådan, at man kan ville, at handlingen gøres til en universel regel, som alle har pligt til at følge.

Endvidere talte han om formålets imperativ: man må ikke bruge et andet menneske som et middel til at opnå egne mål, for man bør (af pligt) betragte mennesket som et mål i sig selv. Denne tanke har fået stor betydning for den moderne etiks forståelse af menneskets værdighed.

Moderne etik og menneskets værdighed

Moderne positioner indenfor både pligtetikken og konsekvensetikken orienterer sig ofte ud fra den forståelse af mennesket, at det har en særlig grundlæggende værdighed til fælles. Med værdigheden følger tanken om menneskerettigheder, fordi mennesket i kraft af sin værdighed har krav på en rimelig behandling.

Dette kan både betragtes som en samfundspligt overfor individets menneskerettigheder, eller blot som den bedste konsekvens for samfundet, fordi det sikrer den største sum af velfærd. Begrundelsen af menneskets særlige værdighed i forhold til dyr er ikke helt ligetil, og det er en af grundende til, at debatten omkring samfundets pligt overfor både menneskerettigheder og dyrevelfærd er en tilbagevendende diskussion.

Kontraktteoretikere som John Rawls hævder, at mennesket har sin værdighed i kraft af at indgå i et samfund, hvor man er enige om, at tillægge individet værdighed - det indgår altså i en social kontrakt. Herimod vil en typisk hævdelse fra den teologiske etik være, at mennesket har sin værdighed i kraft af, at være skabt i Guds billede. Her indgår mennesket i en skabelsesorden, hvor mennesket, som forvaltere af jorden, står i et ansvarsfuldt forhold overfor dyr og natur.

Det er svært at sige, hvilken position der har størst opbakning i dag, og det er også geografisk afhængigt. Der er også en tendens blandt flere filosoffer til, at argumentere for principper fremfor etiske positioner, for hvis man argumenterer overbevisende for nogle principper, så kan de accepteres på tværs af etiske positioner.

# data[].attributes.attachment_link.description
Vores forestilling om, hvad der er "etisk korrekt" har ændret sig gennem tiden. Grundlæggende kan man skelne mellem tre etiske orienteringer: Dydsetik, konsekvensetik og pligtetik

# data[].attributes.attachment_link.title
Introopgave | Religion 7-10 | Gyldendals fagportaler

# data[].attributes.attachment_link.description
IntroopgaveMoralske handlemåder Du kan handle moralsk, umoralsk, amoralsk eller dobbeltmoralsk: Moralsk - Når du handler moralsk, handler du i overensstemmelse med en bestemt etik. Du gør det, der menes at være godt og rigtigt ud fra en bestemt...

# data[].attributes.headline
Aristoteles, den gyldne middelvej, dydsetik

# data[].attributes.subject
Aristoteles, den gyldne middelvej, dydsetik

# data[].attributes.attachment_link.title
Aristoteles | Religion 7-10 | Gyldendals fagportaler

# data[].attributes.attachment_link.description
Aristoteles Aristoteles var Platons elev og ven og en anden af Antikkens helt store filosoffer. Sjælen er for Aristoteles det samme som de muligheder, man har i fremtiden. En kastanje kan blive et træ. Et strudseæg kan blive en struds, og en pige...

# data[].attributes.attachment_link.title
Kant | Religion 7-10 | Gyldendals fagportaler

# data[].attributes.attachment_link.description
Kant Immanuel Kant satte et skel mellem, hvad man kunne tro, og hvad man kunne vide. Etikken var noget, man burde vide noget om, modsat Gud, som man ikke kunne vide noget om. Derfor skulle etikken ikke komme fra Gud. Etikken skulle i stedet komme...

# data[].attributes.attachment_link.title
Kierkegaard | Religion 7-10 | Gyldendals fagportaler

# data[].attributes.attachment_link.description
Kierkegaard Den danske filosof Søren Kierkegaard mente, at mennesket har det fulde ansvar for sit liv. Det skyldes, at det vigtige i livet ikke er valgt for mennesket på forhånd. Det er man nødt til selv at vælge. Det betyder også, at for...

# data[].attributes.attachment_link.title
Løgstrup | Religion 7-10 | Gyldendals fagportaler

# data[].attributes.attachment_link.description
Løgstrup Hver dag er vi med til at bestemme, om det skal blive en god dag for et andet menneske eller ej. Nogle gange sker det helt af sig selv. Andre gange må vi beslutte os for at være positive over for et andet menneske. Men vi kunne jo også bare...

# data[].attributes.body
Det er kun det felt, hvor der står FAQ: Aktiv dødshjælp, for og imod.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Følgende holdninger og argumenter fra fortalere for og modstandere af aktiv dødshjælp er fra den udtalelse, Det Etiske Råd lavede om aktiv dødshjælp i 2012 og præsenterer altså samtidig rådsmedlemmernes synspunkter.

Modstandere af en lovændring:

Nogle medlemmer af Det Etiske Råd (Jacob Birkler, Lillian Bondo, Niels Jørgen Cappelørn, Gunna Christiansen, Mickey Gjerris, Søren Peter Hansen, Lotte Hvas, Lene Kattrup, Ester Larsen, Edith Mark, Anne- Marie Mai, Jørgen E. Olesen, Thomas Ploug, Christian Borrisholt Steen og Christina Wilson) er imod at ændre den nuværende lovgivning. Efter medlemmernes opfattelse bør fokus være på en styrkelse af hjælpen i livet indtil døden med udgangspunkt i patientens situation. Nogle af de anførte medlemmer (Mickey Gjerris, Edith Mark, Jørgen E. Olesen, Thomas Ploug og Christina Wilson) registrerer, at det i undtagelsestilfælde kan være menneskeligt påkrævet at udføre aktiv dødshjælp, men efter medlemmernes opfattelse retfærdiggør disse sjældne tilfælde ikke en ændring af loven. Efter de nævnte medlemmers opfattelse må en sådan lovændring forventes at få negative følgevirkninger, blandt andet for læge-patient-forholdet, for patienternes mulighed for at træffe selvstændige og utvungne beslutninger og for forståelsen af og forpligtelsen til at yde omsorg, som bør være rettet mod at hjælpe den døende med livet i livet, som levende indtil døden. Nogle medlemmer (Edith Mark, Thomas Ploug og Christian Borrisholt Steen) mener, at en lovændring ville udgøre en krænkelse af menneskelivets særlige værdi. Disse medlemmer kan af den grund heller ikke tilslutte sig en sådan lovændring.

Mulige tilhængere af en lovændring:

Nogle medlemmer af Det Etiske Råd (Rikke Bagger Jørgensen og Jørgen Carlsen) mener, at det i nogle ganske få tilfælde kan være etisk acceptabelt at udføre aktiv dødshjælp, hvis patienten selv ønsker dette og er udsat for ubærlige lidelser, som en optimal palliativ indsats hverken på kort eller langt sigt kan reducere til et acceptabelt niveau. De nævnte medlemmer lægger imidlertid stor vægt på, at en eventuel lovændring ikke må få væsentlige, negative følgevirkninger for fx læge-patient-forholdet eller omfanget og karakteren af den palliative indsats på hospitaler og hospicer. De nævnte medlemmer anbefaler derfor, at der forud for en eventuel lovændring foretages et gennemgribende udredningsarbejde, hvor der opstilles forskellige modeller for en lovændring, som sammenholdes med erfaringerne fra andre lande. Hvis det vurderes, at en lovliggørelse af aktiv dødshjælp har væsentlige, negative følgevirkninger, er dette for de nævnte medlemmer en afgørende begrundelse for ikke at foretage en lovændring.

Mulige tilhængere af en lovliggørelse af assisteret selvmord:

Endelig finder nogle medlemmer (Rikke Bagger Jørgensen og Jørgen Carlsen), at det som supplement eller alternativ til en lovliggørelse af aktiv dødshjælp bør overvejes at tillade assisteret selvmord.

Et af de nævnte medlemmer (Jørgen Carlsen) finder assisteret selvmord mindre problematisk end aktiv dødshjælp, fordi patienten selv er årsag til sin død. Hvis det kommer på tale at give nogle patientgrupper mulighed for at få forkortet deres liv gennem en aktiv handling, anbefaler dette medlem derfor en lovliggørelse af assisteret selvmord i stedet for en lovliggørelse af aktiv dødshjælp.

Principielt set har alle borgere i Danmark den mulighed at tage deres eget liv, hvis de ikke ønsker at leve længere. I praksis har meget syge patienter imidlertid sjældent denne mulighed, fordi de er bundet til deres sengeleje. En lovliggørelse af assisteret selvmord kan derfor siges at bibringe dem de muligheder for at tage sig selv af dage, som de fleste andre borgere har. De medlemmer, der peger på assisteret selvmord som supplement eller alternativ til aktiv dødshjælp, mener imidlertid, at en eventuel lovliggørelse af assisteret selvmord - ligesom en eventuel lovliggørelse af aktiv dødshjælp - ville udgøre en radikal ændring af den danske lovgivning, som kunne tænkes at have uønskede følgevirkninger. Disse medlemmer mener derfor, at der forud for en eventuel lovændring skal foretages et gennemgribende udredningsarbejde, hvor der opstilles forskellige modeller for en lovændring, som sammenholdes med erfaringerne fra andre lande. Efter medlemmernes opfattelse kan en lovliggørelse af assisteret selvmord ikke komme på tale, hvis en sådan ændring vurderes at have væsentlige, negative følgevirkninger.

# data[].attributes.attachment_link.description
Skal vi tillade aktiv dødshjælp i Danmark? Det er spørgsmålet, der i mange år har delt vandene blandt politikere, sundhedsfagfolk, filosoffer og borgere.

# data[].attributes.attachment_link.title
Jødedom kort fortalt | Religion 7-10 | Gyldendals fagportaler

# data[].attributes.attachment_link.description
Jødedom kort fortalt Basisviden og problemstillinger Af Carsten Bo Mortensen

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Verdens skabelse

I begyndelsen skabte Gud himlen og jorden.

Jorden var dengang tomhed og øde, der var mørke over urdybet, og Guds ånd svævede over vandene.

Gud sagde: "Der skal være lys!" Og der blev lys. Gud så, at lyset var godt, og Gud skilte lyset fra mørket. Gud kaldte lyset dag, og mørket kaldte han nat. Så blev det aften, og det blev morgen, første dag.

Gud sagde: "Der skal være en hvælving i vandene; den skal skille vandene!" Og det skete; Gud skabte hvælvingen, som skilte vandet under hvælvingen fra vandet over hvælvingen. Gud kaldte hvælvingen himmel. Så blev det aften, og det blev morgen, anden dag.

Gud sagde: "Vandet under himlen skal samle sig på ét sted, så det tørre land kommer til syne!" Og det skete. Gud kaldte det tørre land jord, og det sted, hvor vandet samlede sig, kaldte han hav. Gud så, at det var godt.

Gud sagde: "Jorden skal grønnes: Planter, der sætter frø, og alle slags frugttræer, der bærer frugt med kerne, skal være på jorden." Og det skete; jorden frembragte grønt, alle slags planter, der sætter frø, og alle slags træer, der bærer frugt med kerne. Gud så, at det var godt. Så blev det aften, og det blev morgen, tredje dag.

Gud sagde: "Der skal være lys på himmelhvælvingen til at skille dag fra nat. De skal tjene som tegn til at fastsætte festtider, dage og år, og de skal være lys på himmelhvælvingen til at oplyse jorden!" Og det skete; Gud skabte de to store lys, det største til at herske om dagen, det mindste til at herske om natten, og stjernerne. Gud satte dem på himmelhvælvingen til at oplyse jorden, til at herske om dagen og om natten og til at skille lys fra mørke. Gud så, at det var godt. Så blev det aften, og det blev morgen, fjerde dag.

Gud sagde: "Vandet skal vrimle med levende væsener, og fugle skal flyve over jorden oppe under himmelhvælvingen!" Og det skete; Gud skabte de store havdyr og alle slags levende væsener, der rører sig og vrimler i vandet, og alle slags vingede fugle. Gud så, at det var godt. Og Gud velsignede dem og sagde: "Bliv frugtbare og talrige, og opfyld vandet i havene! Og fuglene skal blive talrige på jorden!" Så blev det aften, og det blev morgen, femte dag.

Gud sagde: "Jorden skal frembringe alle slags levende væsener, kvæg, krybdyr og alle slags vilde dyr!" Og det skete; Gud skabte alle slags vilde dyr, al slags kvæg og alle slags krybdyr. Gud så, at det var godt.

Gud sagde: "Lad os skabe mennesker i vort billede, så de ligner os! De skal herske over havets fisk, himlens fugle, kvæget, alle de vilde dyr og alle krybdyr, der kryber på jorden." Gud skabte mennesket i sit billede; i Guds billede skabte han det, som mand og kvinde skabte han dem. Og Gud velsignede dem og sagde til dem: "Bliv frugtbare og talrige, opfyld jorden, og underlæg jer den; hersk over havets fisk, himlens fugle og alle dyr, der rører sig på jorden!" Gud sagde: "Nu giver jeg jer alle planter, der sætter frø, på hele jorden og alle træer, der bærer frugt med kerne. Dem skal I have til føde. Til alle de vilde dyr og til alle himlens fugle, ja, til alt levende, der rører sig på jorden, giver jeg alle grønne planter som føde." Og det skete. Gud så alt, hvad han havde skabt, og han så, hvor godt det var. Så blev det aften, og det blev morgen, den sjette dag.

Note:

og Guds ånd svævede over vandene. Anden mulig oversættelse: og Guds storm jog hen over vandene.

Krydshenvisning:

# data[].attributes.attachment_link.description
Verdens skabelse I begyndelsen skabte Gud himlen og jorden. Jorden var dengang tomhed og øde, der var mørke over urdybet, og Guds ånd svævede over vandene. Gud sagde: "Der skal være lys!" Og der blev lys. Gud så, at lyset var godt, og Gud skilte lyset fra mørket.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Omskærelsen

Da Abram var nioghalvfems år, viste Herren sig for ham og sagde til ham: "Jeg er Gud den Almægtige! Du skal vandre for mit ansigt og være udadlelig. Jeg vil stifte en pagt mellem dig og mig, og jeg vil gøre dig uhyre talrig." Abram kastede sig ned, og Gud talte til ham: "Jeg indgår en pagt med dig, og du skal blive fader til en mængde folkeslag. Du skal ikke længere hedde Abram. Dit navn skal være Abraham, for jeg gør dig til fader til en mængde folkeslag. Jeg gør dig uhyre frugtbar; jeg gør dig til folkeslag, og konger skal nedstamme fra dig. Jeg opretter min pagt med dig og dine efterkommere i slægt efter slægt, en evig pagt: Jeg vil være din og dine efterkommeres Gud. Det land, hvor du nu bor som fremmed, hele Kana'an, vil jeg give dig og dine efterkommere til evig ejendom, og jeg vil være deres Gud." Og Gud sagde til Abraham: "Du og dine efterkommere skal holde pagten i slægt efter slægt. Dette er min pagt med dig og dine efterkommere, som I skal holde: Alle af mandkøn hos jer skal omskæres. I skal lade jeres forhud omskære, og det skal være tegn på pagten mellem mig og jer. Otte dage gammel skal hver dreng hos jer omskæres, slægt efter slægt. Det gælder såvel den træl, der er født i dit hus, som enhver fremmed, du har købt, og som ikke hører til din slægt. Både den, der er født i dit hus, og den, du har købt, skal omskæres. Sådan skal I bære min pagt på kroppen som en evig pagt. Men en uomskåret mand, en, hvis forhud ikke er omskåret, skal udryddes fra sit folk. Han har brudt min pagt."

Gud sagde til Abraham: "Din kone Saraj skal ikke længere hedde Saraj. Hendes navn skal være Sara. Jeg vil velsigne hende, og jeg vil give dig en søn med hende. Jeg vil velsigne hende, og hun skal blive til folkeslag, ja, folkekonger skal nedstamme fra hende." Da kastede Abraham sig ned og lo, mens han tænkte: "Mon en hundredårig kan blive far? Og mon Sara, som er halvfems år, kan få børn?" Og Abraham sagde til Gud: "Måtte Ismael leve for dit ansigt!" Men Gud sagde: "Nej, din kone Sara skal føde dig en søn, og du skal give ham navnet Isak. Med ham vil jeg oprette min pagt som en evig pagt for hans efterkommere. Men med hensyn til Ismael bønhører jeg dig. Jeg vil velsigne ham og gøre ham uhyre frugtbar og talrig. Tolv høvdinge skal han blive far til, og jeg vil gøre ham til et stort folk. Men min pagt opretter jeg med Isak, som Sara skal føde dig næste år ved denne tid." Da Gud var færdig med at tale med Abraham, steg han op fra ham.

Netop den dag tog Abraham sin søn Ismael og alle dem, der var født i hans hus, og alle dem, han havde købt, alle af mandkøn i Abrahams hus, og omskar deres forhud, sådan som Gud havde sagt til ham. Abraham var nioghalvfems år, da hans forhud blev omskåret, og hans søn Ismael var tretten år, da hans forhud blev omskåret. Netop den dag blev Abraham og hans søn Ismael omskåret. Og alle mændene i hans hus, såvel de, der var født i huset, som de fremmede, han havde købt, blev omskåret sammen med ham.

# data[].attributes.attachment_link.description
Omskærelsen Da Abram var nioghalvfems år, viste Herren sig for ham og sagde til ham: "Jeg er Gud den Almægtige! Du skal vandre for mit ansigt og være udadlelig. Jeg vil stifte en pagt mellem dig og mig, og jeg vil gøre dig uhyre talrig."

# data[].attributes.attachment_link.description
Du må ikke lave dig noget gudebillede i form af noget som helst oppe i himlen eller nede på jorden eller i vandet under jorden. Du må ikke tilbede dem og dyrke dem, for jeg, Herren din Gud, er en lidenskabelig Gud.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Herrens besøg hos Abraham i Mamre

Engang viste Herren sig ved Mamres Ege for Abraham, mens han sad i teltåbningen på den varmeste tid af dagen. Han så op og fik øje på tre mænd, som stod der, og da han så dem, løb han dem i møde fra teltåbningen og kastede sig til jorden for dem. Han sagde: "Herre, hvis jeg har fundet nåde for dine øjne, så gå ikke din tjener forbi. Lad mig hente lidt vand, så I kan få vasket støvet af jeres fødder og hvile ud under træet. Så kommer jeg med lidt mad, så I kan styrke jer, nu da jeres vej falder forbi mig, jeres tjener. Bagefter kan I drage videre." De svarede: "Gør blot, som du siger."

Abraham skyndte sig ind i teltet til Sara og sagde: "Tag hurtigt tre sea fint mel, ælt det, og bag brød." Selv løb Abraham ud til kvæget og tog en god og fin kalv; den gav han til karlen, som skyndte sig at tilberede den. Derpå tog han tykmælk og mælk og den kalv, som var blevet tilberedt, og satte det for dem. Selv stod han hos dem, mens de sad og spiste under træet. Så spurgte de ham: "Hvor er Sara, din kone?" Abraham svarede: "Hun er inde i teltet." Da sagde han: "Næste år ved denne tid kommer jeg tilbage til dig, og så har din kone Sara en søn!"

Sara stod og lyttede i teltåbningen bag ham. Nu var Abraham og Sara gamle, højt oppe i årene, og Sara havde det ikke længere på kvinders vis. Sara lo ved sig selv og tænkte: "Skulle jeg virkelig føle begær, efter at jeg er blevet affældig, og min herre er blevet gammel?" Men Herren sagde til Abraham: "Hvorfor ler Sara og tænker: Skulle jeg virkelig få børn nu, da jeg er blevet gammel? Intet er umuligt for Herren! Næste år ved denne tid kommer jeg tilbage til dig, og så har Sara en søn." Men Sara løj: "Jeg lo ikke," sagde hun, for hun var bange. Men han svarede: "Jo! Du lo!"

Ødelæggelsen af Sodoma og Gomorra

Derpå brød mændene op og rettede blikket mod Sodoma, og Abraham fulgte dem på vej. Herren tænkte: "Skulle jeg skjule for Abraham, hvad jeg har i sinde at gøre? Abraham skal jo blive til et stort og mægtigt folk, og alle jordens folk skal velsignes i ham. Jeg har jo udvalgt ham til at pålægge sine sønner og sin slægt at følge Herrens vej og øve ret og retfærdighed, så Herren kan lade det ske, som han har lovet Abraham." Og Herren sagde: "Der lyder et højt skrig fra Sodoma og Gomorra; deres synd er meget stor. Nu vil jeg gå ned og se, om deres handlinger virkelig svarer til det skrig, som har nået mig, eller om de ikke gør; det vil jeg vide."

Mændene drejede af derfra og gik mod Sodoma, men Abraham blev stående foran Herren. Abraham trådte nærmere og sagde: "Vil du virkelig udrydde retfærdige sammen med uretfærdige? Måske er der halvtreds retfærdige i byen. Vil du så virkelig udrydde dem og ikke tilgive stedet på grund af de halvtreds retfærdige, som er i den? Du kan umuligt handle sådan og slå retfærdige ihjel sammen med uretfærdige, så retfærdige og uretfærdige får samme skæbne. Det kan du umuligt! Skulle han, der dømmer hele jorden, ikke øve ret?" Herren svarede: "Hvis jeg i Sodoma finder halvtreds retfærdige i byen, vil jeg tilgive hele stedet for deres skyld." Abraham svarede: "Nu vover jeg igen at tale til dig, Herre, skønt jeg kun er støv og aske! Måske mangler der fem i de halvtreds retfærdige; vil du så ødelægge hele byen på grund af de fem?" Han svarede: "Jeg vil ikke ødelægge den, hvis jeg finder femogfyrre." Men Abraham blev ved med at tale til ham: "Måske findes der fyrre," og han svarede: "For de fyrres skyld vil jeg lade være at gøre det." Så sagde han: "Nu må du ikke blive vred, Herre, når jeg taler. Måske findes der tredive," og han svarede: "Jeg vil ikke gøre det, hvis jeg finder tredive." Men han sagde: "Jeg vover igen at tale til dig, Herre! Måske findes der tyve," og han svarede: "For de tyves skyld vil jeg lade være at ødelægge den." Så sagde han: "Du må ikke blive vred, Herre, når jeg taler denne ene gang endnu. Måske findes der ti," og han svarede: "For de tis skyld vil jeg lade være at ødelægge den." Så gik Herren, da han var færdig med at tale med Abraham, og Abraham vendte hjem.

# data[].attributes.attachment_link.description
Herrens besøg hos Abraham i Mamre Engang viste Herren sig ved Mamres Ege for Abraham, mens han sad i teltåbningen på den varmeste tid af dagen. Han så op og fik øje på tre mænd, som stod der, og da han så dem, løb han dem i møde fra teltåbningen og kastede sig til jorden for dem.

# data[].attributes.attachment_link.title
Buddhisme kort fortalt | Religion 7-10 | Gyldendals fagportaler

# data[].attributes.attachment_link.title
1. Introduktion | Religion 7-10 | Gyldendals fagportaler

# data[].attributes.attachment_link.description
Introduktion Kristendommen voksede ud af jødedommen for omkring 2000 år siden. Hovedpersonen er Jesus, som ifølge fortællingen voksede op som jøde i byen Nazaret, der ligger i området Galilæa. I dag ligger Nazaret i den nordlige del af landet...