# data[].attributes.body
profil předávané dávky záření do tkání

# data[].attributes.body
Rentgenové záření je elektromagnetické záření o vlnové délce 10 – 1 pm. Rentgenové paprsky objevil německý vědec W. C. Röntgen na konci 19. století. Dnes jsou jednou z nejužívanějších metod ke zjištění rozličných defektů v těle pacienta a jen těžko bychom se bez nich obešli.

Wilhelm Conrad Röntgen

# data[].attributes.body
Zobrazení rentgenem funguje na principu různého tlumení záření tkáněmi, přičemž je rozhodující  jejich biochemické složení. Kosti absorbují nejvíce rentgenového záření, proto jsou na snímku v bílých barvách. Naopak vodnaté orgány (např. ledviny) se zobrazí spíše v tmavých odstínech šedi.

rentgen ledvin

# data[].attributes.body
clinač se dvěma rentgeny (Motol)

# data[].attributes.body
Po Röntgenově objevu využití pro pozorování kostních struktur se rozvinulo jeho využívání v lékařství

# data[].attributes.body
Rentgenové záření může být využito pro zobrazení detailů kostí a zubů, popřípadě  i ke zkoumání měkké tkáně.
To ovšem pouze za pomoci vhodných technik.

měkká tkáň

# data[].attributes.body
Kromě všeobecně známého rentgenování za účelem zjišťování zlomeniny nebo jiného poškození v těle pacienta, se rentgen také používá pro účely terapeutické

zlomeniny kostí nohy

# data[].attributes.body
rentgenové záření se také používá při chirurgických úkolech.
Například při osteosyntéze (operační metoda při komplikovaných zlomeninách) při repozici zlomenin a při navigaci pro zavádění osteosyntetického materiálu (většinou kovový materiál, který je použit k oštetření kosti).

komplikovaná zlomenina pánve

# data[].attributes.body
Podle způsobu vytváření rentgenového obrazu rozlišujeme 2 základní metody: SKIASKOPII a SKIAGRAFII. V 2. polovině 20. století byla vyvinuta tzv. výpočetní tomografie, která nám umožňuje prohlížení jednotlivých řezů tkání.

výpočetní tomografie

# data[].attributes.body
stomatologický 3D rentgen