# data[].attributes.body
Før første verdenskrig hadde tsaren og hans regjering forsøkt å industrialisere landet. At landet var økonomisk svakt ble tydelig da de tapte krigen mot Japan i 1905. Etter hvert strømmet fattige landarbeidere til byene for å lete etter jobb. lav lønn og kummerlige levekår ga god grobunn for revolusjonære ideer.
De vestlige landene var det politiske systemet på vei til å bli demokrtisert, noe som skapte lojalitet mellom staten og folket. Et hider mot demokratiet i Russland var den russiske adelen og tsaren, Nikolai 2..
iløpet av første verdenskrig ble det matmangel i byene. De var avhengige av store arbeidsstrker for å høste inn kornet, men de fleste unge mennene var sendt til fronten. Folk begynte å streike i 1916 og soldatene ble også med. I februar 1917 abdiserte tsaren. En middlertidig regjering dannes. de lovet to ting: krigføringen skulle fortsette og det skulle skrives ut ny valg. Regjeringen mistet støtte og vanlige arbeidere og soldater begynte å skape sovjeter. Sovjetene klarte å overta fabrkker ogdeler av jernbanene. de fikk også kontrollen over matforsyningene til byene. Dermed hadde det oppstått to maktsenteret i Russland. Regjeringen måtte forhandle for å få noe gjort.

# data[].attributes.body
Valdimir Lenin utnyttet regjeringens svake stillig etter at han kom tilbake fra utlandet  i april. Han hadde tatt over sovjetene i de største byene. Natten 25. oktober 1917 ble vinterpalasset erobret. Det hadde vært regjerigens hovedkvarter. Etter kort tid hadde Bolsjevikene kontroll over Petrograd. Kort tid etter arrangerte de en kongress med reprsentanet for sovjetene fra hele ladet. Flere av Lenins forslag ble vedtatt og kommunistene hyllet. Kommunistene fikk litt over en fjerdedel av stemmene i forsammlingen. Like etter valget oppløste de forsammlingen.
(Bolsjevik: "Flertall"
Mensjeviker: "mindretall"
Det russiske kommunistpertiet besto av flere fløyer)

# data[].attributes.body
Motstanden mot bolsjevikstyret startet umiddelbart etter at Lenin hadde tatt kontroll over Petrograd. Rester av tsarens hær og antibolsjevistiske grupper bevæpnet seg og fikk navnet "de hvite". Et ønske om å velte bolsjevikene var det eneste som bandt de sammen. De fikk uventet hjelp av ententemaktene. Lederne i Storbritania, Frankrike og USA fryktet at det nye regimet ville sammarbeide med Tyskland. I tilleg var den franske regjeringen redd for virkningene et kommunistisk Russland ville ha på franske banker, for bolsjevikene hadde erklært at de ikke ville betale tsarrikets utenriksgjeld.
Leo Trotskij skulle reise en hær for å ta opp kampen mot de hvite. De skulle bestå av kun arbeidere, men de var ikke nokk. Han begynnte da en storstilt tvangsutskriving av bønder. De fikk navnet Den røde hær. I 1917 begynte kampene. Etter flere år med tap på begge sider, endte krigen i 1922. D røde vant fullstendig.
Sovijetunionen lå i ruiner etter de enorme virkninene av borgerkrigen. Industri og landbruk var nesten fullstendig ødelagt. Tyfusepedemi tok 3 millioner liv og enda flere var rammet av hungersnød.

# data[].attributes.body
Stalin ville satse på en rask og omfattende industrialisering av landet med særlig vekt på tungindustrien. Produksjonen av kull, elektrisitet, jern og stål skulle vokse til enorme mengder på kort tid. Fanger ble brukt til byggeprosjekt og folk fra landsbygda strømmet til byene. Hele byer vokste frem rundt fsbrikker og smelteverk.
Ledelsen i Moskva var klare over at svikt i matproduksjonen kunne true industrialiseringen, på samme måte som industrien var løsningen i landbruket. Bøndene tvinges sammen i store produksjonsenheter. Den private einedomsretten skulle oppheves. For å knekke motstanden bestemte partilenelsen seg for å deportere de rikeste bønnene til Sibir. Ukraina ver et rikt landbruksområde, men også en republikk med sterk nasjonal identitet. Stalin så på dette som en trussel og sørget for at ingen forlot republkken. Rundt 3,5 millioner omkom

# data[].attributes.body
Helt fra satrten av kommunistregimet var terror brukt for å skremme folk til lydighet. Vilkårlige arristasjoner og deporteringer var gjennomført med regelmessige mellomrom. Som regel rammet forfølgelsen hele familien til den som ble arrestert. Hovedpersonen ble skutt eller dømt til straffearbeid og familien måtte bosette seg i Sebir eller asia delen av Sovjetunionen. Forfølgelsene tok til omfang utover 1930-årene. I en bølge av rettsaker kalt Moskvaprosessene, var offrene ledende politikere, offiserer, vitenskapsmenn og kunstnere. De ble torturert til å innrømme de mest fantastiske forbrytelsser.
Mange ble hentet og deportert om natten uten oppslag i pressen. Dette førte til at folk ikke sankket med hverandre og holdt alt for seg selv. Det var ikke til å stole på noen.

# data[].attributes.body
i 1920 årene, senere kalt "the roaring twenties", var økonomien i USA kraftig i vekst. Amerikanere opplevde bedre tider og forbruksvarer som elektrisk kjøreskap, komfyr og strykejern ble kjøpt på avbetaling og produsert i massevis. Mange av disse varene ble finansiert gjennom kjøp og salg av aksjer, som på den tiden ble sett på som en rask vei til rikdom. Fra 1823 til 1929 hadde prisen på amerikanske industriaksjer femdoblet seg, dermed hadde de som eide aksjer mulighet til å tjene mye mer penger på aksjer enn bankene ga på renter, også renter på lån. Folk tok dermed opp lån for å kjøpe nye aksjer. Til slutt ble det overproduksjon av forbruksvarene, fordi nå hadde alle kjøpt seg det, men aksjeprisene steg fortsatt på grunn av antallet folk som kjøpte aksjer. 24. oktober 1929, senere kjent som black thursday, sank verdien på noen aksjer og meglerne satte ned prisen for å kunne kvitte seg med aksjene. Dette skapte usikkerhet om at flere aksjer også var priset for høyt. Det hele skapte panikk og flere og flere solgte aksjene sine. 28 oktober (black monday) sank verdien av aksjene med 13 prosent og dagen etterpå (29 okt. black tuesday) sank verdien med ytterligere 12 prosent. Denne nedgangen fortsatte frem til sommeren 1921.

# data[].attributes.body
Lang økonomisk depresjon.
Etter børskrakket kunne ikke folk lenger betale bankavdragene sine og de mistet dermed hus og hjem. Flere banker prøvde å innbringe lånene de hadde gitt til næringslivet, noe som skapte en mengde med konkurser og nedstengte fabrikker, deretter gikk også bankene konkurs. Disse konkursene førte til at flere mistet arbeidet sitt, fra 1929 til 1933 steg arbeidsløsheten fra 4 til 25 prosent. Hver fjerde amerikaner var nå uten jobb, usa var ingen velferdsstat på denne tiden og folk kom seg ikke ut i jobb igjen uten hjelp.

# data[].attributes.body
Det første tegnet på endring kom i USA med valget av Roosevelt som president i 1933. Han lanserte en helt ny økonomisk politikk som han kalte New Deal.
En av målene var å pålegge bedriftene å sammarbeide om en felles minstepris. Et annet tiltak var et storstilt statlig program for regulering Tennessee-elva. Reguleringen skapte arbeidsplasser til tusner av fattige.

# data[].attributes.body
Amerikanske banker som hadde lånt penger til europeiske regjeringer og bedrifter etter krigen, krevde nå pengene tilbake. Det rammet særlig Tyskland. De la beslag på store deler av den tyske statens inntekter. Tysk eksport gikk tilbake etter hvert som de andre landene økte tillen. Fabrikkene måtte måtte innskrenke produksjonen og etter hvert stenge. 40% av Tyskland ble arbeidsledig.
De europeiske regjeringene måtte kutte på statens avgifter. sosiale hjelpetiltak ble skåret ned til beinet eller avviklet helt.
I Norge fikk fattigfolk matuponger de kunne bruke i butikker

# data[].attributes.body
Under fredsoppgjøret i Versailles etter første verdenskrig hadde Italia fått Sør-Tyrol og Istria-halvøya fra Østerrike. Den Italienske regjeringen krevde også å få flere kystbyer på den andre siden av Adriaterhavet, i det som da hadde blitt Jugoslavia. Dette kravet ble avslått og i befolkningen var det en utbredt følelse av at landets krigsinnsats og store menneskelige tap ikke var anerkjent av de andre stormaktene. Inspirert av den russiske revolusjon forsøkte kommunister å okkupere fabrikker og arrangere streiker, men militøre høyregrupperinger gikk til motangrep i flere byer. Dette skapte et kaos, noe som Benito Mussolini (1883-1945) utnyttet. Han hadde en god forståelse for hvordan politiske budskap skulle formuleres. I 1919 opprettet han "Fasci Italiani di Combattimento", det italienske kampforbundet, som to år senere ble omdannet til fascistpartiet. Bevegelsen skilte seg ut fra demokratiske partier, lederen skulle fremheves og hans ord var lov. Moussolini ble kalt "il Duce" - føreren. Det ble også brukt masseopptog av uniformerte partimedlemmer som marsjerte i kolonner, som ga tilskuerne et inntrykk av at dette var en bevegelse som la vekt på orden og disiplin. I 1922 ledet Mussolini nesten 30 000 av sine svartskjorter til hovedstaden og forlangte at parlamentet skulle gi ham makten. Han dannet en koalisjonsregjering der fascistene var mindretall. Kort tid etter fikk han innført en ny valglov som ga det største partiet mange flere seter i nasjonalforsamlingen enn antall stemmer. Hvis et enkelt parti ,eller to parti som hadde inngått samarbeid, fikk en fjerdedel eller flere av stemmene kunne de få 2/3 av setene i nasjonalforsamlingen og småpartier fikk ikke valgt inn noen. Dette gjorde fascistene fordi de ville fjerne politisk uenighet og økonomisk kaos ved å avvilke parlamentarismen. Istedenfor skulle staten ledes av et nasjonalt råd med representanter for yrkesforbund (korporasjoner bestående av både arbeidstakere og arbeidsgivere). Tanken var at de her kunne diskutere uten streiker og annen uro, men i realiteten mistet da arbeiderne streikeretten og rådet var kontrollertt ovenfra av fascistpartiet.

# data[].attributes.body
Troen på at italienerne var et herskerfolk og etterkommere av de gamle romerne, sto sentralt i facistenes tankegods. Mussolini hevdet at Italia hadde befolkningsoverskudd som gjorde det nødvendig å okkupere et nytt land. I 1935 invaderte de Etiopia.

# data[].attributes.body
Mussolinis forhold til den katolske kirken var problematisk. Den italienske samlingen i 1860-årene hadde redusert pavens eiendommer til et lite område i Roma, siden den gang har den katolske kirken vært fiendtlig innstilt overfor den nye staten. Likevel bedret Mussolini forholdet til kirken gjennom Lateranavalene i 1929. Katolisismen ble anerkjent som statsreligion og Vatikanstaten ble opprettet med paven som religiøst og politisk overhode. Kirken fikk eneretten til å godkjenne ekteskap. Da fascistene forbød ekteskap mellom jøder og italienere i 1938 protesterte kirken, men til ingen nytte.

# data[].attributes.body
Betegnelsen nazistene brukte om Tyskland uner Hitlers ledelse. I løpet av de tolv årene Hitler styrte, forvandlet Tyskland seg fra et demokrati til et diktatur. Motstandere ble forfulgt planmessig henrettet.

# data[].attributes.body
Nasjonalismen, eller nazismen, er navnet på ideologien og den politiske bevegelsen som var enerådende i Tyskland fra Hitler ble valgt til rikskansler i 1933 og til Tyskland kapitulerte i 1945. Troen på det tyske som særskilt verdifullt og godt. Kommunistene prøvde å ta makten i 1919 men lyktes ikke.

# data[].attributes.body
30. januar 1933 ble Hitler utnevnt til rikskansler. For å se hvordan hanklarte det må vi se tilbake på det politiske kaoset som rådet Tyskland før børskrakket i 1929. Ingen av de demokratiske partiene klarte å finne en løsning på arbeidsledigheten og fattigdommen som stadig spredde seg. Nazistene brukte det politiske kaoset til å argumentere med at bare de kunne beskyte folket mot nød og politisk uro. Sommeren 1932 ble Hindenburg presset til å utnevne Hitler til rikskansler. Et vinnene argument var at Hitler represenerte det største partiet i Riksdagen.

# data[].attributes.body
Etter 1933 undertrykte regimet all motstand. Et startsignal var brannen i Riksdagsbygningen februar 1933. Nazistene brukte den som påskudd til å anklage kommunistene for å forsøke statskupp. Som plalagt skapte det panikk, og nazistene hevder at det var nødvendig å forby kommunistpartiet for å hindre kupp. Flertallet i Flertallet i Riksdagen stemte for.

# data[].attributes.body
Umidelbart etter Hitlers utnevnelse i 1933, startet forfølgelsene av jødene. 1. april ble den første boikotten av jødiske butikkerarrangert. I september 1935 vedtok nazistene Nurnberglovene. Jøder, halvjøder og kvartjøder ble definert og ingen ble regnet som medlemmer av det tyske folk.

# data[].attributes.body
fra midten av 1930-årene var det tydelige tegn på at en ny krig ble mer sannsynlig.