# data[].attributes.body
UP PEF je ob mednarodnem dnevu maternega jezika leta 2019 organiziral dogodek Pismenost za »perve« šole,.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
UP PEF - Univerza na Primorskem, Pedagoška fakulteta

# data[].attributes.body
21. februar je svetovni dan materinščin – praznik raznolikosti in pestrosti jezikov v svetu.  Razglasili so ga Združeni narodi v spomin na ubite študente, ki so 21. februarja 1952 v Bangladešu protestno zahtevali uradno rabo njihovega maternega jezika, bengalščine. Tema letošnjega mednarodnega dne maternega jezika  kakovostno izobraževanje, jezik/jeziki poučevanja in koristi, ki jih prinaša izobraževanje.

V Sloveniji živi več kot 50 različnih materinščin. Slovenščina ima status uradnega in učnega jezika na vseh stopnjah izobraževanja, italijanščina in madžarščina pa imata status drugega uradnega jezika in učnega jezika v osnovni in srednji šoli na področjih, kjer živi italijanska oz. madžarska manjšina.

(Podatki povzeti po: www.stat.si/statweb/News/Index/5770)

# data[].attributes.body
Kako bi to, kar gledam, opisala v svoji knjigi? Ne preveč realistično; jezik mora vedno odsevati globlji ustroj stvarstva, ki ga lahko izpovemo le na zelo oseben način.

(Milan Dekleva (2015): Telo iz črk. Roman o Almi. 12.)

# data[].attributes.body
Kako vam lahko dar pripovedovanja spremeni življenje.

(Balzac in kitajska šiviljica | Dobre knjige)

# data[].attributes.body
Nekaj let nazaj je serija treh plakatov podala izredno premišljen odgovor na nereševanje problematike bega možganov, ob enem pa je v svoji interpretaciji odlično zajela medij plakata. Ker smo Slovenci narod brez kraljev, osvajalcev in generalov (z izjemo Rudolfa Maistra), so uporabljeni literati Ivan Cankar, France Prešeren in Srečko Kosovel, v očeh vsakega Slovenca nesporne in skoraj edine avtoritete narodne identitete. In tu nas prešine misel, kaj bo s Slovenijo in  slovenskim jezikom čez eno ali dve generaciji, če bomo izgubili svoje prihodnje velikane in se ne zavedali pomena uporabe našega jezika.

# data[].attributes.body
serija treh plakatov je podala izredno premišljen odgovor na nereševanje problematike bega možganov, ob enem pa je v svoji interpretaciji odlično zajela medij plakata. Ker smo Slovenci narod brez kraljev, osvajalcev in generalov (z izjemo Rudolfa Maistra), so uporabljeni literati Ivan Cankar, France Prešeren in Srečko Kosovel, v očeh vsakega Slovenca nesporne in skoraj edine avtoritete narodne identitete. In tu nas prešine misel, kaj bo s Slovenijo čez eno ali dve generaciji, če bomo izgubili svoje prihodnje velikane.

# data[].attributes.headline
"Leta 2210 nobedn ne bo več govoru slovensk ..." Bo res? Ali slovenščina izginja?

# data[].attributes.subject
"Leta 2210 nobedn ne bo več govoru slovensk ..." Bo res? Ali slovenščina izginja?

# data[].attributes.body
"Marsikdo bi rekel, da mladi nič ne berejo, poslušajo samo angleško muziko, kvarijo slovenski jezik s slengom ..." pravi profesor slovenščine Igor Saksida in doda: "Eden od najmočnejših dejavnikov za ohranitev slovenščine med mladimi je ravno hip hop!" Več pa v dokumentarnem filmu Urbana slovenščina in v prispevku na https://www.rtvslo.si/zabava-in-slog/glasba/leta-2210-nobedn-ne-bo-vec-govoru-slovensk-bo-res-ali-slovenscina-izginja/551153.

# data[].attributes.body
Na domači knjižni polici sem v času, ko ni bilo odprtih knjigarn, knjižnice pa so delovale kakor koli že,  izbrskala roman Traktat o luščenju fižola (2006, prev. 2014, Saša Pavlović, MK, Lj.) poljskega pisatelja Wieslawa Myśliwskega, ki ga še nisem poznala. Ko sem prelistala nekaj začetnih strani, sem ugotovila, da me z načinom pisanja, pa tudi s tematiko nagovarja na poseben način, tj. s pripovedovalčevim glasom, z neposrednim govorom.  Pav način njegovega izpovedovanja o prelomnih dogodkih 20. stoletja pritegne bralca, saj na pretanjen način povezuje svoje osebne izkušnje s kolektivnimi usodami narodov v vojnem in povojnem socialističnem ter postsocialističnem času. Branje tega posebnega romana pa, zanimivo, razpira tudi lastno refleksijo o razumevanju burne zgodovinske preteklosti in doživljanje postsocialistične sedanjosti.

______________________________________

O, da, v enem stavku se lahko skriva veliko. V njem se lahko skriva celo življenje. Stavek je mera sveta, je rekel neki filozof. Da, točno ta. Včasih se sprašujem, ali moramo v življenju izreči toliko besed prav zato, da bi iz njih iztisnili en sam stavek. Kateri? Vsak ima svojega. Takšnega, ki bi ga lahko izgovoril v trenutku obupa in pri tem ne bi lagal. Vsaj ne samemu sebi."

V košaro besed: rutica proti boleznim – za oči, živce, rane, udarnine, proti okužbam, odganja uroke, iz rutice mladenke spletajo vence.

Vida M. Udovič

# data[].attributes.body
Materinščina v slogu mlajše generacije ... Kot zapiše Aljoša Harlamov v spremnem zapisu, je značilnost nove generacije piscev, ki ji pripada tudi Ana Schnabl, preseganje »hipsterskega« odnosa do realnosti, ki ne misli čisto resno, čeprav misli čisto resno.

# data[].attributes.attachment_link.description
Protagonisti zbirke kratkih zgodb Razvezani so fant, ki kadi travo, dekle z anoreksijo in še drugi z osebnega ali družbenega roba, ki pa namesto ciničnega razgrajevanja lastnega položaja do svojih težav vzpostavljajo drugačen odnos. Kot zapiše Aljoša Harlamov v spremnem zapisu, je značilnost nove generacije piscev, ki ji pripada tudi Ana Schnabl, preseganje "hipsterskega" odnosa do realnosti, ki ne misli čisto resno, čeprav misli čisto resno.

# data[].attributes.body
… Tudi mene je usoda odtrgala od moje dežele in jezik, ki naj bi bil po zdravnikovem mnenju zakopan pod brazgotinami mojih možganov, je bil tudi njegov …
… »Še nekaj vam svetujem,« je rekel. »Kot moški, ne kot zdravnik. Ker je govorica mati, si poiščite žensko. Iz ženske prihajamo na ta svet, od matere se naučimo govoriti. Zaljubite se, prepustite se. Ugasnite možgane in prepustite srcu prosto pot. Zaljubiti se morate v glas in vse besede, ki jih bo izrekla.» …
Knjiga Diega Maranija je v slovenskem prevodu Veronike Simoniti izšla leta 2008 pri založbi Modrijan. Gre za zgodbo, ki je rekonstruirana po dnevniku človeka brez spomina, ki ga leta 1943 napol mrtvega najdejo v tržaškem pristanišču. Več ne izdam, saj vas bo dramatična napetost posrkala v dogajanje in vas popeljala v svetove človekovega bivanja, zgodovine in jezika.

								Barbara Baloh

# data[].attributes.body
In sem jo vprašal, zakaj je pred kratkim (bilo je takoj po božiču in po prazniku sv. Štefana) obiskala našega prijatelja po duši, zadnjega prebivalca Zanigrada; tega samotnika, modrijana, pastirja ovac in koz. Kadarkoli smo ga bili vprašali, kako dolgo misli še pohajati po Šavraniji in Čičariji, se je zasmejal in rekel, da smrt ne ve, kje je Zanigrad, in da bo on, Dreja, živel večno; pasel bo koze in ovce, kosil ob poteh in čakal na vlak, na vlake, ki sopihajo navkreber in cvileč zavirajo navzdol in mu sprevodniki, kadar to naroči, vržejo špežo; kar tako, skozi okno ali vrata, kajti do Zanigrada je daleč in on je tam sam, edini, zadnji, poslednji prebivalec.

Odlomek

Vir: Tomšič, Marjan (1994). Zanigrad. Zbirka Vruja. Koper: Lipa. 122.

Martina Rodela

# data[].attributes.body
Druga sezona oddaj 50 knjig, ki so nas napisale, ki jih predvajajo ob sredah ob 17.50 na TVS1, bo v letu 2021 na sporedu do konca meseca. Gre za kratke, osemminutne oddaje. Že predvajane najdete v arhivu RTV.

Več informacij: 50 knjig, ki so nas napisale v 2021 | SIO