# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llums i olor de castanyes, la llar de foc encesa.

Tots, assentats al seu voltant, contaven històries de por sobre una figura blanca i lluminosa que feia uns crits espantosos.

El més valent va agafar una teia encesa i s’hi va enfrontar.

Tot això mentre menjàvem unes castanyes calentes, moniatos, panellets i un bon glop de moscatell.

Una nit fantàstica!

# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llums i olor de castanyes. El meu germà tenia moltes ganes de sortir per fer-li al nostre pare una petita sorpresa. Nosaltres anàvem vestits de vampirs i vam anar a la casa del meu amic, que estava vestit d’un zombi de Minecraft. Se l’ha fet ell mateix amb l’ajuda dels seus pares.

Vam sortir per demanar dolços a dos quarts de deu. Vam fer una aposta: qui tingués més dolços abans de les onze es guanyava tots els dolços de l’altre.

Em vaig afanyar pels carrers del meu veïnat. Al final, vam comptar els nostres dolços, però em va guanyar el meu germà. Tot i això, em convé, perquè jo me’ls puc menjar d’amagat.

# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llums i olor de castanyes. Feia molt fred i hi havia molta gent passejant pel carrer, tots tapadets, portàvem abric, guants, mocador, botes i més abric.

Havíem acabat de sopar i vam decidir passejar una estona per baixar el sopar.

Vam sopar a casa d’uns amics que sempre ens ajuntem. Havíem fet la tertúlia; si ens haguéssim quedat al sofà, no hauríem sortit.

Tot i que estàvem cansades de fer panellets tota la tarda i portar flors al cementeri, l’endemà vam anar-hi.

Feia un dia preciós i vam poder gaudir del bonic que estava el cementiri.

Anna

# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llums i olors de castanyes. Passejava pels carrerons de la fireta que nosaltres anomenem de Santa Catalina. És la fira de les castanyes i es munta per la part antiga de la ciutat.

Anava jo en el meu abric acabat d’estrenar quan algú em va cridar des de l’altra banda del carrer. Jo, sense més ni menys, vaig anar fins allà. En arribar, no vaig veure ningú; quina mala sort! Estava desorientada i no sabia cap on anar.

La meva sort va ser que vaig seguir l’oloreta d’aquestes llaminadures típiques, com panellets, castanyes, coquetes i ametlles garapinyades. Així vaig poder continuar el meu passeig per totes les paradetes, que, per cert, feien tot el goig del món.

Catalina

# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llums i olors de castanyes, i feia molt de fred. Per sort nostra havíem escollit la millor disfressa de Halloween.

En Martin era l’elefant més bonic que havia vist mai. Estava feliç, com si sabés que era un dia especial, i tota la família teníem molta il·lusió de portar-lo a passejar pel poble.

Aquesta nit feia un fred que pelava, però nosaltres estàvem tranquils perquè en Martin estava ben abrigat amb la seva disfressa d’elefant.

Vam anar a sopar al Vintastic: unes hamburgueses molt bones, tacos amb guacamole i, per últim, un pastís de formatge. Després vam donar una volta pel poble i vam tornar a casa molt feliços.

# data[].attributes.body
Aquesta nit tot estava ple de llums i olors de castanyes.

El 31 d’octubre d’algun any vaig sortir de casa per anar a sopar amb la meua quadrilla de companys.

Quina il·lusió en sortir al carrer i veure tot ple de llums, amb l’olor de castanyes torrades! En aquell moment, pensava: "Quant de temps sense menjar castanyes i panellets!" Aquell gustet dolcet dels panellets i les castanyes torrades em feia tornar records de la infantesa.

Va ser, sens dubte, una nit molt especial. Passeu una molt bona Castanyada!

La castanyada.

# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llums i olor de castanyes.

Vaig anar cap al centre de la ciutat, sense saber on anava. La nit era molt freda i vaig caminar una hora llarga fins que vaig veure una colla de gent que cantava alegrement.

Em veient sola, em van convidar a compartir amb ells castanyes i beguda.

Vaig estar amb ells fins a les tres de la matinada, fins que em va envair la son. Vaig tornar cap a casa i vaig pensar que havia sigut una nit màgica, amb gent que em va fer sentir acompanyada en una nit com la Castanyada.

Soletat

# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llum i olor de castanyes...

La nit de la Castanyada, que nosaltres diem al nostre poble, la celebrem fent un sopar en companyia d’amics o família. Sortim pels carrers a donar un tomb, a parlar i donar-nos ensurts entre nosaltres. Parlem de zombis, calaveres i del que se’ns ocorre. Es tracta de passar-ho bé.

També ens trobem amb colles de xiquets que van disfressats i donen ensurts perquè ens sorprenguem.

La nit de Halloween, com també se’n diu, és també nit de menjar castanyes i panellets, amb uns "xupitos" de moscatell o vi dolcet.

Aquesta festa antigament no se celebrava gaire, però ara se sol celebrar molt, sobretot al carrer Major, i pel poble estan tots els aparadors adornats.

Dols

# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llum i olor de castanyes. Feia molt fred.

Hi havia, al meu carrer, una dona velleta abrigada amb un mocador al cap, i feia la sensació que passava una mica de tot, com si estigués desorientada.

Em vaig apropar i va dir que s’havia perdut i no trobava casa seva. L’única cosa que recordava era que hi havia una castanyera i molta gent fent cua per comprar les boníssimes i calentetes castanyes. Amb aquestes pistes no ens seria difícil trobar-ho.

Vam recórrer uns quants carrers i la castanyera no apareixia...

Per fi, allà lluny, es veia un fanalet i ens arribava una oloreta...

Ja havíem arribat!

Ens vam acomiadar amb una abraçadeta i una bossa de castanyes per a cadascuna.

La Castanyera Camp.

# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llums i olor de castanyes.

La nit de la Castanyada és una nit màgica perquè sopem en companyia dels amics i després sortim pels carrers disfressats de fantasmes, donant ensurts al que trobem pel carrer.

A la taula es posen les postres típiques de la nit, que són les castanyes i els panellets, amb un didalet de vi dolç, i tot el poble està adornat.

# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llum i d’olors de castanyes. Les estrelles brillaven en un cel net i la frescor de la tardor omplia l’aire amb una sensació de màgia. Al voltant del foc, els amics estàvem reunits, rient i compartint històries mentre les castanyes es torraven lentament, escampant una aroma irresistible que despertava records d’infantesa. Cada soroll de les flames semblava acompanyar les veus alegres, creant una melodia harmoniosa que ressonava en els cors de tots els presents.

Entre riures, la meva germana es va aixecar amb una castanya a la mà i va proposar un joc. Volia que cadascú expliqués una història divertida relacionada amb la tardor o amb les festes de la castanya. La primera a començar va ser l’Anna que, amb un somriure, va contar com, de petita, va intentar fer castanyes al forn sense dir-ho als seus pares, i com va acabar amb tot el pis ple de fum. Els riures van esclatar, creant un ambient càlid i acollidor.

A mesura que la conversa fluïa, els amics es van adonar que aquella nit era molt més que una simple celebració de la tardor. Era un moment per recordar la importància de l’amistat, la companyia i la màgia que es troba en les petites coses de la vida. Les castanyes continuaven torrant-se i el foc seguia cremant, però el veritable caliu provenia de les connexions que s’havien reforçat aquella nit. En aquell entorn de llum i olors, tothom sabia que aquells moments eren els que realment importaven.

# data[].attributes.body
Aquella nit estava plena de llum i olors de castanyes.

Jo sempre havia esperat aquesta nit, era especial, sí, molt especial.

El meu entorn el creava amb espelmes, ciris, carabasses i, per suposat, castanyes. També tenia moniatos i feia una copeta de mistela.

Em recordava de les històries que la iaia em contava. Nosaltres, a Catalunya, tenim els nostres propis monstres, són originals. Després també em deia que els xiquets i xiquetes anaven per les cases a demanar menjar. Això es remunta al segle XVIII.

Per suposat, Halloween per a mi és una festa nova. Tot i això, no la descarto de la meva vida. Històries que cal descobrir per tindre una ment més oberta i plena de joventut.

Història, història,... no sé si en podré contar cap. Vaig a veure-ho.

Era una nit de pluja, trons, molt fosca,... feia por. Jo mirava per la finestra, les ombres dels arbres em feien por. Però jo sabia que allò era fruit de la meva ment.

En tornar a mirar, aquesta vegada ja no veia ombres, sinó arbres. La gent anava pel carrer amb disfresses. Vaig intentar que la nit fos bonica. Les castanyes estaven molt bones, i el moniato rostit, calentet. I mira, em vaig animar i em vaig ficar un vestit negre per fer consonància amb la nit.

# data[].attributes.body
La Castanyada és una festa tradicional de Catalunya que se celebra la vigília de Tots Sants, el 31 d’octubre. Els seus orígens es remunten a una antiga celebració de tardor, quan les famílies es reunien per recordar els difunts mentre menjaven aliments típics de l’època. Antigament, quan les campanes de les esglésies tocaven per recordar els morts, els campaners i les seves famílies necessitaven menjar per recuperar forces durant la nit. D’aquí va néixer el costum de menjar castanyes torrades, panellets i moniatos, acompanyats d’un bon got de moscatell.

Amb el temps, la Castanyada es va convertir en una festa familiar i popular. A les escoles, els infants celebren aquesta diada amb la figura de la castanyera, una dona vestida amb roba de muntanya que reparteix castanyes calentes. Els carrers s’omplen de parades amb l’olor de les castanyes i moniatos rostits, i tothom comparteix aquests aliments com a símbol de convivència i tradició.

Tot i la influència moderna de Halloween, la Castanyada continua sent una de les festes més estimades de la tardor catalana, plena de calidesa, records i sabors que uneixen generacions.

sarai

# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llums i olor de castanyes; nosaltres dos, la meva filla i jo, estàvem esperant que l'àvia ens portés les castanyes calentes.

Aquell any l'avi encara estava viu i amb salut, i ara tot aquest record és un tresor. Es podia descriure com un senyor seriós, però tenia sentit de l'humor i, amb la seva neta, sempre estava content.

De sobte, l'avi va entrar portant una capa i un barret, unes dents postisses i algunes gotes de sang a la camisa. Era el comte Dràcula.

La meva filla va posar cara de sorpresa i després es va posar a riure perquè l'avi estava somrient.

-Tardor-

# data[].attributes.headline
Aquella nit tot estava ple de llums i olor de castanyes...

# data[].attributes.subject
Aquella nit tot estava ple de llums i olor de castanyes...

# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llums i olor de castanyes. Per Tots Sants, la tradició mana cuinar panellets, castanyes i moniatos a casa per menjar-los en família i així commemorar els morts.

Aquest poti-poti fermentós, que en ingerir-lo es converteix en una massa indigerible, pot causar com a poc un còlic que et pot durar hores o un dia sencer.

Particularment, no celebro aquesta festa, perquè amb qui et pots intoxicar així si tots els teus familiars ja no hi són?

EMM

# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llums i olor de castanyes. Els carrers s’omplien de xiquets disfressats de bruixes, fantasmes i monstres que cridaven “truc o tracte” davant de cada porta. Les carabasses il·luminades lluïen a les finestres i el vent feia ballar les fulles seques per les voreres.

A la plaça del poble, algunes famílies celebraven la Castanyada amb panellets, moniatos i castanyes calentes. Altres, en canvi, havien preparat una festa de Halloween amb música, disfresses i històries de por. Era com si dues tradicions s’unissin en una mateixa nit màgica.

Mentre caminava cap a casa, vaig sentir un crit darrere meu. Em vaig girar espantat, però només era el meu amic, disfressat de vampir, rient-se de la meua cara de por. Al final vam acabar tots junts compartint castanyes i dolços, gaudint d’una nit plena de misteri i diversió.

Elisabeth

# data[].attributes.body
Aquella nit tot estava ple de llums i olor de castanyes. Els carrers estaven plens de senyores vestides de castanyeres amb els seus vestits tradicionals. Hi havia molta gent amb paperines per anar a buscar castanyes.

Jo i la meua família, després de sopar i de les postres (panellets i moniatos rostits), vam decidir sortir a passejar i caminar per veure el moviment i la festa i gresca que se sentia pels carrers.

El meu netet va voler tastar les castanyes rostides per primera vegada. El seu pare es va apropar a una senyora vestida de negre i mig dol, i li feia por, deia que pareixia una tuta (bruixa). Llavors la senyora es va apropar i li va donar la paperina al meu netet i un beset.

Nael