# data[].attributes.body
cîntec despre MOLDOVA

# data[].attributes.attachment_link.title
Lollipops - Moldova #LollipopsMD #Moldova

# data[].attributes.attachment_link.description
O platformă digitală creată special pentru a iniția procesul de învățare online în cadrul instituțiilor de învățământ primar, secundar și general din municipiul Chișinău. Цифровая библиотека с открытыми учебными материалами

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Râul Nistru

(Дністер, Днестр)

Nistrul, la
Soroca.

Date geografice

Bazin hidrografic

bazinul Nistrului[*]

Zonă de izvorâre

Carpații Păduroși, Ucraina ( Vovce, regiunea Liov)

Cotă la izvor

818-1000 m.d.m.

Coordonate la izvor

Emisar
Marea Neagră

Cotă la vărsare

0 m.d.m.

Coordonate la vărsare

46°18′13.26″N 30°16′24.19″E ﻿ / ﻿ 46.3036833°N 30.2733861°E

Punct de vărsare

Limanul Nistrului, Ucraina ( regiunea Odesa)

Date hidrologice

Bazin de recepție

68.627[1] km²

Lungimea cursului de apă

1.362 km

Debit mediu

300-310 m³/s

Date generale

Țări traversate

Ucraina, Republica Moldova (657 km)[2]

Localizare

Europa central-estică

Afluenți

de la Wikidata

Afluenți de stânga

Strighivor, Vereșciția, Hnîla Lîpa, Zolota Lîpa, Strîpa, Siret, Nicilava, Dzvina, Zbruci, Jvancik, Smotrîci, Ușîția, Liadva, Iagorlâc, Cuciurgan.

Afluenți de dreapta

Bistrița, Strîi, Svicia, Sivka, Limnîția, Lukva, Răut, Ichel, Bîc, Botna.

Principalele localități traversate

Halîci, Hotin, Moghilău, Camenița, Otaci, Soroca, Camenca, Rîbnița, Dubăsari, Criuleni, Grigoriopol, Tighina, Tiraspol, Slobozia, Republica Moldova

Baraje

Novodnistrovsk și Dubăsari

Porturi

Tighina și Tiraspol (în trecut)

Nistrul (în ucraineană Дністер, transliterat: Dnister, denumiri antice - Τύρας în greacă și Tyras în latină; a nu se confunda cu râul Nipru) este un râu care izvorăște din Carpații ucraineni în apropiere de granița cu Polonia și se varsă în Marea Neagră.

Pe o scurtă porțiune marchează granița dintre Ucraina și Republica Moldova, după care intră în Republica Moldova. Pe malul său stâng se află regiunea separatistă moldoveană Transnistria, iar apoi râul devine din nou graniță între Moldova și Ucraina, înainte de a străbate teritorii ucrainene.

Se varsă în Marea Neagră prin Limanul Nistrului, pe teritoriul ucrainean. Printre altele, Nistrul este folosit pentru pescuit, transport de mărfuri și producerea de energie electrică.

Acest articol sau această secțiune are bibliografia incompletă sau inexistentă.
Puteți contribui prin adăugarea de referințe în vederea susținerii bibliografice a afirmațiilor pe care le conține.

Nistrul izvorăște în Carpații Orientali (pe versantul de nord-vest al Muntelui Rozluci, în Ucraina, la altitudinea de 760 m) și se revarsă prin limanul omonim în Marea Neagră. Sectorul superior al Nistrului se află în Ucraina.

În limitele Republicii Moldova, râul poate fi divizat în următoarele sectoare: de la Naslavcea (cea mai nordică localitate din Republica Moldova) până la Purcari, unde hotarul Republicii Moldova se întâlnește din nou cu al Ucrainei. În sectorul de mijloc, trece prin văi înguste și adânci, cu lățimea de 1,5-3 km și versanți puternic înclinați. Valea are, predominant, forma unui canion, fiind sculptată în roci dure ( calcar, gresie, granit). Lățimea luncii variază de la câteva zeci de metri până la 1 km. În aval de la orașul Camenca, lunca este inundată de apele lacului de acumulare Dubăsari. Un rol deosebit în formarea albiei îl are ieșirea la zi a rocilor dure, care contribuie la formarea unor repezișuri și praguri, cele mai cunoscute fiind Cosăuți ( raionul Soroca), unde în albie apar roci cristaline. Afluenții principali sunt cei de stânga ( Camenca), și Răutul, afluent pe dreapta.

În cursul inferior valea râului se lărgește, atingând 16-22 km la vărsarea în liman. Versanții văii sunt asimetrici: cel drept este, în mare parte, puternic înclinat și înalt de 100-150 m, iar cel stâng mai domol, cu înălțimea de 30-70 m. Afluenții râului îi influențează regimul doar în perioada primăverii, când are loc topirea zăpezilor.

În râul Nistru în sectorul de mijloc (de la barajul lacului de acumulare Novodnistrovsk până la barajul lacului de acumulare Dubăsari) și sectorul de jos (de la barajul lacului de acumulare Dubăsari până la mare) au fost identificate circa 140 de specii de pești:

Abramis brama (Linnaeus, 1758) = Platică, Plătică europeană

Acipenser gueldenstaedtii (Brandt & Ratzeburg, 1833) = Nisetru rusesc

Acipenser nudiventris (Lovetsky, 1828) = Viză

Acipenser ruthenus (Linnaeus, 1758) = Cegă

Acipenser stellatus (Pallas, 1771) = Păstrugă

Alburnoides bipunctatus (Bloch, 1782) = Beldiță, Beldiță comună

Alburnus alburnus (Linnaeus, 1758) = Obleț, Obleț comun

Alburnus sarmaticus (Freyhof & Kottelat, 2007) = Obleț mare

Alosa immaculata (Bennett, 1835) = Scrumbie de Dunăre, Scrumbie

Alosa maeotica (Grimm, 1901) = Scrumbie mică de mare

Alosa tanaica (Grimm, 1901) = Rezeafcă de Dunăre, Rizeafcă ponto-azovă, Rizeafcă

Anguilla anguilla (Linnaeus, 1758) = Anghilă europeană

Aphia minuta (Risso, 1810) = Guvid de sticlă

Atherina boyeri (Risso, 1810) = Aterină mică, Aterină mică pontică, Aterină

Babka gymnotrachelus (Kessler, 1857) = Mocănaș

Ballerus ballerus (Linnaeus, 1758) = Cosac

Ballerus sapa (Pallas, 1814) = Cosac cu bot turtit, Ocheană comună

Barbatula barbatula (Linnaeus, 1758) = Grindel

Barbus barbus (Linnaeus, 1758) = Mreană comună, Mreană

Barbus borysthenicus (Dybowski, 1862) = Mreană de Nipru

Barbus petenyi (Heckel, 1852) = Mreană pătată

Belone belone (Linnaeus, 1761) = Zărgan pontic

Benthophiloides brauneri (Beling & Iljin, 1927) = Guvidaș de Dunăre

Benthophilus durrelli (Boldyrev & Bogutskaya, 2004) = Umflătură de Don

Benthophilus nudus (Berg, 1898) = Umflătură golașă pontică, Umflătură

Benthophilus stellatus (Sauvage, 1874) = Umflătură

Blicca bjoerkna (Linnaeus, 1758) = Batcă comună, Batcă

Carassius auratus (Linnaeus, 1758) = Caras roșu, Caras auriu, Caras argintiu

Carassius carassius (Linnaeus, 1758) = Caracudă

Carassius gibelio (Bloch, 1782) = Caras argintiu

Caspiosoma caspium (Kessler, 1877) = Caspiosoma

Chondrostoma nasus (Linnaeus, 1758) = Scobar comun, Scobar de Nipru, Scobar

Clupeonella cultriventris (Nordmann, 1840) = Gingirică pontică, Gingirică

Cobitis elongatoides (Băcescu & Mayer, 1969) = Zvârlugă de Dunăre

Cobitis rossomeridionalis (Vasiljeva & Vasiljev, 1998) = Zvârlugă sudică

Cobitis taenia (Linnaeus, 1758) = Zvârlugă comună, Zvârlugă

Cobitis tanaitica (Băcescu & Mayer, 1969) = Zvârlugă de Azov

Cottus gobio (Linnaeus, 1758) = Zglăvoacă comună, Zglăvoaca

Cottus microstomus (Heckel, 1837) = Zglăvoacă baltică

Cottus poecilopus (Heckel, 1837) = Zglăvoacă răsăriteană

Ctenopharyngodon idella (Valenciennes, 1844) = Cosaș

Cyprinus carpio (Linnaeus, 1758) = Crap european, Crap

Dicentrarchus labrax (Linnaeus, 1758) = Lup de mare, Lavrac

Diplodus annularis (Linnaeus, 1758) = Sparos

Engraulis encrasicolus (Linnaeus, 1758) = Hamsie pontică

Esox lucius (Linnaeus, 1758) = Știucă

Eudontomyzon mariae (Berg, 1931) = Chișcar ucrainean

Gasterosteus aculeatus (Linnaeus, 1758) = Ghidrin european, Ghidrin

Gobio carpathicus (Vladykov, 1925) = Porcușor carpatic

Gobio gobio (Linnaeus, 1758) = Porcușor comun, Porcușor

Gobio sarmaticus (Berg, 1949) = Porcușor sarmatic, Porcușor de Nistru

Gobius niger (Linnaeus, 1758) = Guvid negru

Gymnocephalus acerina (Gmelin, 1789) = Zboriș

Gymnocephalus baloni (Holcík & Hensel, 1974) = Ghiborț lat

Gymnocephalus cernua (Linnaeus, 1758) = Ghiborț comun, Ghiborț

Huso huso (Linnaeus, 1758) = Morun pontic, Morun

Hypophthalmichthys molitrix (Valenciennes, 1844) = Sânger

Hypophthalmichthys nobilis (Richardson, 1845) = Novac

Ictalurus punctatus (Rafinesque, 1818) = Somn american, Somn de canal

Ictiobus bubalus (Rafinesque, 1818) = Bufalo cu gura mică

Ictiobus cyprinellus (Valenciennes, 1844) = Bufalo cu gura mare

Knipowitschia caucasica (Berg, 1916) = Cnipovicia caucazică

Knipowitschia longecaudata (Kessler, 1877) = Cnipovicia cu coadă lungă, Guvid de Knipovici

Lepomis gibbosus (Linnaeus, 1758) = Biban-soare, Sorete

Leucaspius delineatus (Heckel, 1843) = Fufă

Leuciscus aspius (Linnaeus, 1758) = Avat

Leuciscus idus (Linnaeus, 1758) = Văduviță

Leuciscus leuciscus (Linnaeus, 1758) = Clean mic

Liza aurata (Risso, 1810) = Singhil

Liza haematocheila (Temminck & Schlegel, 1845) = Pelingas

Liza saliens (Risso, 1810) = Ostreinos

Lota lota (Linnaeus, 1758) = Mihalț

Mesogobius batrachocephalus (Pallas, 1814) = Hanos

Misgurnus fossilis (Linnaeus, 1758) = Țipar

Mugil cephalus (Linnaeus, 1758) = Laban

Mylopharyngodon piceus (Richardson, 1846) = Scoicar

Neogobius fluviatilis (Pallas, 1814) = Ciobănaș

Neogobius melanostomus (Pallas, 1814) = Stronghil, Babcă neagră

Nerophis ophidion (Linnaeus, 1758) = Ață de mare

Oncorhynchus mykiss (Walbaum, 1792) = Păstrăv-curcubeu

Parablennius sanguinolentus (Pallas, 1814) = Cățel de mare roșu, Corosbină

Parablennius tentacularis (Brünnich, 1768) = Cocoșel de mare tentaculat

Pegusa lascaris (Risso, 1810) = Limbă de mare

Pelecus cultratus (Linnaeus, 1758) = Sabiță

Perca fluviatilis (Linnaeus, 1758) = Biban comun, Biban

Percarina demidoffii (Nordmann, 1840) = Percarină pontică

Perccottus glenii (Dybowski, 1877) = Rotan, Moș de Amur

Petroleuciscus borysthenicus (Kessler, 1859) = Bobâreț, Cernușcă

Phoxinus phoxinus (Linnaeus, 1758) = Boiștean comun

Platichthys flesus (Linnaeus, 1758) = Cambulă de liman

Pomatomus saltatrix (Linnaeus, 1766) = Lufar

Pomatoschistus marmoratus (Risso, 1810) = Guvidaș de nisip marmorat

Pomatoschistus minutus (Pallas, 1770) = Guvidaș de mâl

Ponticola cephalargoides (Pinchuk, 1976) = Guvid pontic cu cap mare

Ponticola eurycephalus (Kessler, 1874) = Guvid de mare, Guvid cu cap mare

Ponticola kessleri (Günther, 1861) = Guvid de baltă

Ponticola ratan (Nordmann, 1840) = Guvid-ratan

Ponticola syrman (Nordmann, 1840) = Guvid-sirman

Proterorhinus marmoratus (Pallas, 1814) = Moacă de brădiș estică, Moacă de brădiș, Guvid de baltă

Proterorhinus semilunaris (Heckel, 1837) = Moacă de brădiș vestică

Pseudorasbora parva (Temminck & Schlegel, 1846) = Murgoi bălțat chinezesc, Murgoi bălțat

Pungitius platygaster (Kessler, 1859) = Osar sudic, Osar

Rhodeus amarus (Bloch, 1782) = Boarță europeană, Boarță

Romanogobio belingi (Slastenenko, 1934) = Porcușor de râu, Porcușor de șes

Romanogobio kesslerii (Dybowski, 1862) = Porcușor de nisip

Rutilus frisii (Nordmann, 1840) = Ocheană mare, Babușcă pontică, Virezub

Rutilus heckelii (Nordmann, 1840) = Tarancă, Ocheană

Rutilus rutilus (Linnaeus, 1758) = Babușcă comună, Babușcă

Sabanejewia balcanica (Karaman, 1922) = Câră balcanică

Sabanejewia baltica (Witkowski, 1994) = Câră baltică

Sabanejewia bulgarica (Drensky, 1928) = Câră bulgărească

Salmo labrax (Pallas, 1814) = Păstrăv de mare

Salmo trutta (Linnaeus, 1758) = Păstrăv de munte

Sander lucioperca (Linnaeus, 1758) = Șalău comun, Șalău

Sander marinus (Cuvier, 1828) = Șalău de mare

Sander volgensis (Gmelin, 1789) = Șalău vărgat

Scardinius erythrophthalmus (Linnaeus, 1758) = Roșioară

Scophthalmus maeoticus (Pallas, 1814) = Calcan pontic

Silurus glanis (Linnaeus, 1758) = Somn european, Somn

Spicara maena (Linnaeus, 1758) = Smarid mediteranean

Sprattus sprattus (Linnaeus, 1758) = Sardeluță pontică

Squalius cephalus (Linnaeus, 1758) = Clean european, Clean

Symphodus cinereus (Bonnaterre, 1788) = Lapină pestriță

Symphodus ocellatus (Linnaeus, 1758) = Lapină-steluță

Symphodus tinca (Linnaeus, 1758) = Lapină cu bot lung

Syngnathus abaster (Risso, 1827) = Undrea pontică, Ac de Mare

Syngnathus typhle (Linnaeus, 1758) = Ac de mare cu bot lung

Thymallus thymallus (Linnaeus, 1758) = Lipan

Tinca tinca (Linnaeus, 1758) = Lin

Trachurus mediterraneus (Steindachner, 1868) = Stavrid mic pontic

Umbra krameri (Walbaum, 1792) = Țiganuș

Umbrina cirrosa (Linnaeus, 1758) = Milacop

Vimba vimba (Linnaeus, 1758) = Morunaș comun, Morunaș

Zingel streber (Siebold, 1863) = Fusar

Zingel zingel (Linnaeus, 1766) = Pietrar

Zosterisessor ophiocephalus (Pallas, 1814) = Guvid de iarbă

Harta lui Claudius Ptolemeu (sec. II) indică prezența a 5 cetăți de-a lungul Nistrului - Eractum, Vivantavar, Clepidava, Maetonium și Caraduum.

Împăratul bizantin Constantin al VII-lea Porfirogenet la mijlocul secolului al X-lea, menționa că „pe partea aceasta a râului Nistru (râu identificat și confirmat de istoricul Gheorghe Postică) se observă unele urme de biserici și cruci, săpate în gresie". Textul complet: ..."Dincoace de fluviul Nipru, înspre partea Bulgariei, lângă malurile fluviului, există cetăți părăsite: prima este cetatea numită de pecenegi Aspron (=Albă), deoarece pietrele sale par albe; a doua cetate se numește Tungate, a treia Cracnacate, a patra Salmacate, a cincea Sacarate și a șasea Gieucate. În clădirile acestor cetăți vechi se găsesc urme de biserici, cruci tăiate și piatră poroasă; de aceea unii cred că romanii au avut cândva locuințe în locurile acelea."

Varegii făceau dese incursiuni spre Constantinopol, de comerț sau de pradă, folosind bărci construite dintr-un trunchi de copac și foloseau cursurile râurilor Nistru și Nipru. Constantin Porfirogenetul a menționat că de la gura de vărsare a acestor râuri, varegii navigau numai pe lângă malul mării, făcînd escale la Aspron (Cetatea Albă) apoi la Sulina, fiind urmăriți îndeaprope de pecenegi. La fiecare escală, varegii debarcau și se păzeau de atacurile pecenegilor. După Sulina mai făceau escale la Conopa (lângă lacul Razelm lângă deltă), Constanța și Varna De aici rezultă că drumul de la varegi la greci avea escale pe lângă Nistru și în Dobrogea actuală.

Pe o piatră comemorativă de pe insula Gotland, din localitatea Sjonhem, din secolul al XI-lea, se pomenește că varegul Rodfos, probabil o căpetenie vikingă, a fost omorât de "blakumen în timpul călătoriei în străinătate" (blakumen este numele dat vlahilor/românilor de către varegi). Cel mai probabil evenimentul a avut loc la răsărit de Carpați pe drumul de-a lungul Nistrului de la varegi la greci

Monede arabe apărute în urma comerțului varegilor cu lumea arabă au fost descoperite lângă Nistru la Alcedar (2 monede), Echimăuți (19 dirhemi arabi din argint) dar și lângă Prut la Răducăneni (7 dirhemi arabi) și Bosia (ambele jud. Iași)

Mențiuni literare

Nistrul apare în mai multe scrieri literare. Urmăriți îndeaproape de o iscoadă domnească, fugarii lui Nicoară Potcoavă se îndreaptă, în romanul (1904), spre Nistru, dorind să treacă în Polonia. Ei poposesc într-o noapte la hanul armeanului Ariton din apropierea graniței, dar hangiul anunță iscoada. Deoarece apele râului erau umflate în urma ploilor, grupul lui Nicoară Potcoavă este nevoit să dea o luptă crâncenă cu oștenii lui Petru Șchiopul în bălțile de pe malul Nistrului, iar Ștefan al Mariei și Gheorghe Stângaciu sunt uciși, fiind înmormântați în pământul strămoșesc, „în cântecul bătrânului Nistru". Scriitorul descrie astfel acest râu: „prin pâcle, apele zgomotoase ale Nistrului sclipeau ca oțelul în luminile triste ale zorilor (...) Apele erau umflate, tulburi, și veneau pline de găteje, de trestii, de mănunchiuri de iarbă. De la malul celălalt veneau vâjâiri de unde: acolo era cumpănă, acolo apele mușcau malul gemând și acolo se căscau vârtejurile adânci. (...) Nistrul vâjâia în albia-i neguroasă; pâclele se risipeau, răsăritul se înflăcăra."

În romanul Nicoară Potcoavă (1952) al lui Mihail Sadoveanu, grupul lui Nicoară Potcoavă traversează Nistrul, în vara anului 1576, pe un pod umblător pe la vadul Lipșei, trecînd înspre Movilău. Scriitorul descrie astfel acest râu: „Au coborât în valea Nistrului la colibele de nuiele și lut, acoperite cu șovar, ale pescarilor. Năvoadele și oriile erau întinse în vânt, de pari strâmbi de salcie, ca să se usuce. Ciobăcile și luntrile erau pironite la țărmul cu apă lină. Dincolo se vedeau scruntare între sălcii bătrâne ș-un drumeag ce suia din râpa râului la malul înalt. Luciul lin trecea ca o oglindă întinsă răsfrângând nouri de scamă din înălțime."

# data[].attributes.attachment_link.description
Râul Nistru (Дністер, Днестр) Nistrul, la Soroca. Date geografice Bazin hidrografic bazinul Nistrului [*] Zonă de izvorâre Carpații Păduroși, Ucraina ( Vovce, regiunea Liov) Cotă la izvor 818-1000 m.d.m. Coordonate la izvor Emisar Marea Neagră Cotă la vărsare 0 m.d.m.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Codrul adiacent mănăstirii și satului Căpriana

Imagine de Codru vechi (1980)

Codrul (plural Codrii Moldovei) constituie un masiv forestier amplasat în centrul deluros al Republicii Moldova, pe Podișul Moldovei Centrale, ocupând cca. 40% din suprafața acestui platou înalt. Pădurile ocupă preponderent altitudinile maxime, dintre 200 și 430 m ( dealul Bălănești).

Codrul se întinde în mare parte pe teritoriul raioanelor: Strășeni, Hîncești, Călărași, Orhei și Nisporeni și, într-o măsură mai mică în: vestul raionului Ungheni, nordul raionului Cimișlia, sudul raionului Telenești și nordul/sud-vestul raionului Ialoveni.

Printre altele, pe teritoriul Codrilor sunt amplasate cele mai străvechi mănăstiri din Republica Moldova: Vărzărești (sec. XIV), Căpriana (sec. XIV-XV), Hâncu (sec. XVII), Hârbovăț (sec. XVIII), Hârjăuca (sec. XVIII), Curchi (sec. XVIII), Condrița, ș.a.

Rezervația științifică Codru

Relieful este dificil, constituit dintr-un podiș jos, tăiat de un număr mare de văi (săpate mai ales râurile Bâc, Botna, Ichel, Cogâlnic, Lăpușna, precum și aflueții drepți ai Răutului, etc.) întretăiate în toate direcțiile, care au înfățișarea unei aglomerări nesfârșite de dealuri mai mult sau mai puțin rotunjite. Întinse suprafețe sunt supuse eroziunii, cu văi adânci disecate de traversarea râurilor mai sus enumerate; de asemenea sunt răspândite rigolele, ravenele și hârtoapele (depresiuni cu diametrul de 3-5 km în formă de amfiteatre mari). Alunecările de teren pe locuri sunt carstice.

Actualele verigi de dealuri mai mari sau mai mici, s-au format în timpurile miocenului, atunci sedimentele continentale s-au depus sub formă de argile, marne, calcare, nisipuri, gresii și loess cuaternar, ca urmare formându-se insule și movile pe atunci submarine. Dealurile Codrilor au o formă lunguiață cu o lățime maximă (vest-est) de 60-65 km și lungimea (nord-sud-est) 100-110 km. Văile cuprinse în acest areal au în principal direcția vest-est, mai rar sud-est și sud-vest.

Diviziune geografică

Codrii sunt divizați în două regiuni naturale:

Nordică, cu relieful sublim (altitudine max. 430 m) și climatul mai umed. Aici cresc păduri de foioase de tip central-european. S-au păstrat mici păduri de fag. Vegetația este reprezentată în principal de ierburi joase, ferigi.

Regiunea de Sud are înălțimea absolută de 300-390 m. Aici crește mai ales stejarul pufos, dar și alte specii. Sudul Codrilor este mai uscat față de partea nordică, datorită căreia este dezvoltată o vegetație de silvostepă.

Codrul adiacent mănăstirii Țigănești

în Codru cresc aproape 1000 de soiuri de plante protejate, adică jumătate din flora, caracteristică pentru R. Moldova. Cele mai mari suprafețe sînt ocupate de pădurile de gorun cu amestec de carpen, tei, frasin, arțar, ulm și, mai rar fag. Mai puțin răspîndite sînt pădurile de stejar pedunculat.

Nivelul de arbuști și învelișul de iarbă este bine dezvoltat și include cornul sîngeros, călinul, vonicerul, cornul alb, dintre ierburi - rogoz, piciorul-caprei (region. laba-ursului), dar și leordă. Pe podișuri înalte, împrejurul izvoarelor și pîrăiașelor mici sînt pădurici de fagi. Mai cresc aproape 90 de soiuri de plante rare sau pe cale de dispariție, printre care se întîlnesc asemenea plante ca bumbăcarița, palma-Maicii-Domnului (face parte din familia orhideelor, se mai numește iarba-șarpelui sau limba-cucului), grâușor (untișor) și iarba de baltă.

Pot fi întîlniți reprezentanți atât ai faunei din Carpați, cât și Balcani sau Asia. Au fost fixate 225 de specii de animale vertebrate (43 specii de mamifere, 145 specii de păsări, 7 specii reptile și 10 specii de amfibii) și 1178 de specii nevertebrate. Dintre cele vertebrate, 55 de tipuri sînt rare, iar 43 foarte rare. În păduri se întîlnesc: cerbul lopătar, cerbul roșu, căprioara, mistrețul, bursucul, pisica sălbatică, jderul, acvila de munte, uliul, turtureaua, bufnița, vipera, nemaivorbind de vulpe sau iepure, etc.

Impactul antropic

Lemnăritul încă mai este practicat intens

Până în prezent suprafața masivului s-a redus în mod semnificativ, fiind înclocuit cu culturi de viță de vie, livezi de măr sau câmpuri de floarea soarelui. Cu referire la Codrii Moldovei la începutul secolului al XVIII-lea Dimitrie Cantemir menționa:

Cu codrii încă este Moldova foarte îmbogățită, al cărora lemn nu este numai pentru cherestea și pentru foc, ci și copaci aducători de roadă îndestulă.

De asemenea, un număr semneficativ mai ales de mamifere (mai puține păsări) au dispărut ca urmare a defrișărilor și braconajului intensiv de-a lungul secolelor XVIII-XX. Se cunoaște cu certitudine că Codrii au fost populați de specii ca: zimbrul (disp. sec. XVIII), elanul (sec. XVII), râsul, bourul (aprox. sec. XIII), cocoșul de munte, ș.a

# data[].attributes.attachment_link.title
Codru (masiv forestier din Republica Moldova) - Wikipedia

# data[].attributes.attachment_link.description
Codrul (plural Codrii Moldovei ) constituie un masiv forestier amplasat în centrul deluros al Republicii Moldova, pe Podișul Moldovei Centrale, ocupând cca. 40% din suprafața acestui platou înalt. Pădurile ocupă preponderent altitudinile maxime, dintre 200 și 430 m ( dealul Bălănești).

# data[].attributes.attachment_link.description
Mănăstirea Saharna, în întregul ei ansamblu, este unul din cele mai vechi așezăminte monahale din cadrul Bisericii Ortodoxe din Republica Moldova. Ansamblul monastic este compus din două mănăstiri: una rupestră (Bunăvestire) și alta terestră (Sf. Treime). Istoria mănăstirii rupestre se cunoaște foarte puțin, neștiindu-se data precisă a întemeierii și cine sunt întemeietorii.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Acest articol sau această secțiune are bibliografia incompletă sau inexistentă.
Puteți contribui prin adăugarea de referințe în vederea susținerii bibliografice a afirmațiilor pe care le conține.

Mănăstirea Căpriana este una dintre cele mai vechi mănăstiri din Republica Moldova. Este situată în zona centrală a țării, la aproximativ 40 km nord-vest de Chișinău, în ținutul deluros împădurit care purta odată numele de Codrii Lăpușnei.

Prima mențiune documentară a Căprianei este cea din 1420, când într-un hrisov al vremii mănăstirea este menționată într-un act de stabilire a hotarelor unui boier.

O a doua și mult mai importantă mențiune documentară datează din 1429 un uric prin care Căpriana primește statutul de mănăstire domnească din partea domnului Alexandru cel Bun. În acest act lăcașul sfânt este numit „ mănăstirea de la Vâșnovăț unde este egumen Chiprian ". Aici se amintește că mănăstirea este ctitoria răzeșilor din satul Mereni. Fiica unuia dintre cei mai de vază oameni ai locului și nepoată a egumenului mănăstirii, Marena, avea să devină soția domnului. Doamna Marena a dăruit mănăstirii un pretios epitrahil brodat între anii 1427 si 1431. Este cea mai veche broderie de acest fel cunoscuta pâna astazi. Pe ea erau reprezentate, pe lânga chipurile sfânte, și portretele lui Alexandru cel Bun și al sotiei sale.

Căpriana avea în acele vremuri în stăpânire o prisacă, (stupăritul fiind pe atunci o îndeletnicire predilectă a monahilor), o moară (sau chiar mai multe) și o moșie formată din satele Târnauca, Cârlani, Călinăuți, Cunila, Săndrești și Pârjolteni.

Având statutul mănăstire domnească, așezământul monastic s-a bucurat de grija mai multor domnitori ai Moldovei. Prima biserică din piatră, cu hramul Adormirea Maicii Domnului - din care s-au păstrat fundațiile, descoperite de arheologi în 1993, a fost zidită în vremea domniei lui Alexandru cel Bun, în jurul anului 1425.

Ștefan cel Mare a făcut și el reparații bisericii inițiale (Căpriana I), în urma cutremurului din 1471. Acel prim lăcaș era mai masiv decât biserica actuală, însă un nou cutremur, și mai puternic, i-a adus mari stricăciuni în anul 1516.

În 1542 - 1545, domnitorul Petru Rareș a făcut ample lucrări de restaurare, după cum se consemnează în cronica lui Grigore Ureche. El a rezidit biserica din temelii (Căpriana II, cea actuală). Din acele timpuri se mai păstrează până azi doar zidurile până spre cornișă, sistemul de boltire fiind reconstruit în epoca modernă, în stil neoclasic. Planul bisericii a rămas cel tipic moldovenesc, din epoca medievală - acesta fiind dealtfel singurul monument de cult păstrat din acea epocă pe teritoriul Republicii Moldova.

Alexandru Lăpușneanu, născut în zona Lăpușnei, a efectuat noi lucrări de întărire și dezvoltare și a făcut importante donații mănăstirii. Ctitor a fost și domnitorul Vasile Lupu, care a reînnoit prestolul, pavimentul și iconostasul bisericii voievodale. La sfârșitul secolului al XVII-lea, mănăstirea Căpriana cunoaște o perioadă de declin. În 1698, mănăstirea a fost închinată mănăstirii Zografu de pe Muntele Atos.

Perioada țaristă

După anexarea Basarabiei de către Imperiul Rus ( 1812), mănăstirea Căpriana a trecut în 1813 în subordinea Casei Bisericii din Chișinău a nou formatei Arhiepiscopii a Basarabiei, în fruntea căreia s-a aflat mitropolitul Gavriil Bănulescu-Bodoni ( 1746 - 1821). Acesta a întreprins importante lucrări de refacere a bisericii de piatră cu hramul „Adormirea Maicii Domnului", dându-i înfățișarea actuală. În 1840 a fost ridicată o a doua biserică a mănăstirii, cu hramul Sfântul Gheorghe, iar în 1903 o a treia biserică „de iarnă", cu hramul Sfântul Nicolae.

Perioada sovietică

În perioada sovietică, mănăstirea Căpriana, ca de altfel toate lăcașurile de cult din RSS Moldovenească, a avut mult de suferit, averiile fiindu-i trecute în proprietatea statului, pentru ca în anul 1962 ea să fie închisă și devastată. Încă din 1949, autoritățile sovietice au încercat închiderea mănăstirii deoarece, după cum era scris într-un document al vremii: „ Actualmente mănăstirea creează obstacole în procesul de colectivizare în satul Căpriana. Călugarii au o atitudine dușmănoasă față de colhoz și prin diverse metode caută să impiedice organizarea acestuia ". La Căpriana a existat cea mai mare bibliotecă mânăstirească din Basarabia. În ciuda declarării mănăstirii ca „monument de arhitectură ocrotit de stat", au dispărut cărțile bibliotecii, clopotele și numeroase obiecte de cult. În chilii a fost deschis un sanatoriu pentru copiii bolnavi de tuberculoză, în biserica „Sfântul Nicolae" s-a organizat clubul sătesc, iar biserica „Sfântul Gheorghe" a fost transformată în depozit.

De abia în anul 1989, odată cu redeșteptarea naționala a moldovenilor, în contextul politicii mai liberale promovată de Mihail Gorbaciov, mănăstirea și-a redeschis porțile.

Între anii 2003 - 2005, la mănăstirea Căpriana au avut loc ample lucrări de restaurare cu bani de la bugetul statului dar și de la numeroși donatori particulari.

De reținut faptul că regimul comunist a promovat imaginea a bisericii țariste, construite în anul 1903, în detrimentul mănăstirii voievodale care nu corespunde arhitecturii ruse ci arhitecturii monahale românești, aidoma cu cea a mănăstirilor din Nordul Moldovei. Numeroase clipuri și filme prezintă noua construcție din perioada țaristă drept biserica istorica a mănăstirii Căpriana, fapt cu atât mai condamnabil cu cât adevărata biserică voievodală, aflată la doar câțiva zeci de metri de biserica nouă, nu este încă renovată și în interior. Regimul comunist al președintelui Voronin a anunțat încheierea lucrărilor de renovare a complexului monahal cu toate că lucrările la adevărata biserică voievodală a lui Ștefan cel Mare nu fuseseră încă finalizate. Confuzia între cele două biserici este menținută și astăzi în detrimentul ctitoriei voievodale autentice, slujba religioasă nefiind oficiată în biserica lui Ștefan cel Mare. Una dintre explicații constă în faptul că Mitropolia Moldovei, aflată în subordinea Bisericii Ortodoxe Ruse promovează teoria istoriei comune a bisericii ruse și a credinței în Basarabia. Precizăm faptul că în Basarabia există o Mitropolie a Basarabiei și o Mitropolie a Moldovei, cea din urmă fiind subordonată Moscovei.

După 7 aprilie 2009, noul guvern nu a reușit nici până în prezent restaurarea interiorului bisericii voievodale Adormirea Maicii Domnului.

Specialiștii din Marea Britanie au apreciat că: „Renovarea s-a făcut pe baza unor criterii pe care le

-a fost greu să le definesc după inspectarea clădirii. În nici un caz prezervarea patrimoniului artistic și istoric - și așa nu foarte mare - al Moldovei. Poate s-a dorit crearea unui loc luxos, unde bogații Moldovei să se simtă ca acasă".

Legături externe

Manastirea Capriana, 25 iunie 2012, CrestinOrtodox.ro

Tovarășe părinte, evacuați mănăstirea!, 29 iunie 2007, Tudor Cires, Jurnalul Național

Căpriana, mănăstirea care plânge, 24 septembrie 2011, Tudor Cires, Jurnalul Național

Căpriana, o ctitorie voievodală de peste Prut, 5 noiembrie 2012, Alexandru Briciu, Ziarul Lumina]

Panoramele Mănăstirei Căpriana

Gheorghe Postică, Mănăstirea Căpriana (de la întemeiere până în zilele noastre). - Ed. a II-a, revăzută și compl. / Biserica Ortodoxă din Moldova. Sf. Mănăstire „Adormirea Maicii Domnului", Căpriana. - Chișinău: Pontos, 2003

# data[].attributes.attachment_link.description
Acest articol sau această secțiune are bibliografia incompletă sau inexistentă. Puteți contribui prin adăugarea de referințe în vederea susținerii bibliografice a afirmațiilor pe care le conține. Mănăstirea Căpriana este una dintre cele mai vechi mănăstiri din Republica Moldova.