# data[].attributes.headline
Казки О. Уайльда

# data[].attributes.subject
Казки О. Уайльда

# data[].attributes.body
https://dovidka.biz.ua/portret-doriana-greya-istoriya-napisannya

# data[].attributes.attachment_link.title
"Портрет Доріана Грея" історія написання - Dovidka.biz.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Історія створення роману "Портрет Доріана Грея" знадобиться при підготовці до занять. "Портрет Доріана Грея" історія написання Роман "Портрет Доріана Грея" мав реальне підґрунтя. У Оскара Уайльда у приятелях був художник на ім'я Безіл Ворд. Уайльд, зустрівши одного разу у його майстерні надзвичайно красивого натурщика, вигукнув: "Який жаль, що і йому не минути старості зі всією [...]

# data[].attributes.body
https://uk.wikipedia.org/wiki/Денді

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Де́нді ( англ. dandy) - соціально-культурний тип кінця XVIII та XIX сторіччя: чоловік, що приділяє особливу увагу зовнішньому вигляду, вишуканим манерам, жестам та мові. Характерна мода та поведінка денді сформували естетику денди́зму. Денді належали до аристократії та середнього класу, вперше виникли у Лондоні та Парижі.

# data[].attributes.attachment_link.title
Денді - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Де́нді ( англ. dandy) - соціально-культурний тип кінця XVIII та XIX сторіччя: чоловік, що приділяє особливу увагу зовнішньому вигляду, вишуканим манерам, жестам та мові. Характерна мода та поведінка денді сформували естетику денди́зму. Денді належали до аристократії та середнього класу, вперше виникли у Лондоні та Парижі.

# data[].attributes.body
1) перебільшує творчу грань мистецтва, заперечує відбиття мистецтва у дійсності;
2) підкреслює, що мистецтво не залежне від життя і вище за нього; бачить завдання мистецтва не в копіюванні дійсності, а в створенні для нього ідеальних зв'язків;
3) відводить найвище місце красі;
4) стає переконаним, що мистецтво байдуже до морального і аморального: виховання добра не є його завданням;
5) заперечує будь-які соціальні та моральні цінності, що лежали в основі теорії мистецтва;
6) митець - творець прекрасного;
7) він не прагне нічого доводити. Довести можна навіть безпечні істини;
8) митець не має етичних уподобань;
9) найвищим критерієм для твору мистецтва є досконалість його форм. Ті, що в прекрасному вбачають бридке, - люди зіпсовані. Це вада;
10) ті, що в прекрасному здатні побачити прекрасне, - люди культурні. На них є надія. Але обранцями є ті, для кого прекрасне означає лише одне - Красу.

# data[].attributes.body
https://uk.wikipedia.org/wiki/Гедонізм

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Гедонізм (від грец. ἡδονή - задоволення) - напрям в етиці, згідно з яким ціннісним критерієм моралі визнається задоволення (насолода) або уникнення страждань. Поняття гедонізму (у визначенні Епікура) використовується для опису матеріально орієнтованого, корисливого погляду на життя.

Основоположником гедонізму вважається Арістіпп ( 435- 355 до н. е.), сучасник Сократа. Арістіпп розрізняє два стани душі людини: задоволення як м'яке, ніжне і біль як грубий, поривчастий рух душі. При цьому не робиться відмінності між видами задоволення, кожне з яких у своїй суті якісно схоже на інше. Шлях до щастя на думку Арістіппа лежить в досягненні максимального задоволення та уникненні болю. Сенс життя за Арістіппом полягає саме у фізичному задоволенні.

Утилітарист Джеремі Бентам називає такий підхід обачністю гедонії. Генрі Сіджвік (Henry Sidgwick) у своєму описі утилітаризму XIX сторіччя розрізняє між етичним і психологічним гедонізмом. Психологічний гедонізм є антропологічною гіпотезою про прагнення людини збільшити власні радощі. Таким чином перспектива задоволення або уникнення розчарування є єдиним мотивом вчинків людини. Етичний гедонізм є своєю чергою нормативною теорією або групою теорій про те, що людина повинна прагнути до задоволення - або власного (егоїзм гедонії) або загального (універсальний гедонізм або утилітаризм). На відміну від Сіджвіка, прихильника універсального гедонізму, Бентам писав:

Природа поставила людину під владу двох суверенних владик: страждання і радощі. Вони вказують, що нам робити зараз і вони визначають, що нам робити завтра. Як мірило правди і брехні, так і ланцюжки причин і наслідків лежать біля їхнього престолу.

Для отримання більшої насолоди необхідно себе обмежувати. Цю формулу вивів Епікур.

Гедонізм // Філософський енциклопедичний словник / В. І. Шинкарук (гол. редкол.) та ін. - Київ : Інститут філософії імені Григорія Сковороди НАН України : Абрис, 2002. - 742 с. - 1000 екз. - ББК 87я2. - ISBN 966-531-128-X.

Письма и фрагменты Эпикура, в сборнике: Материалисты древней Греции, М., 1955 (рос.)

Гомперц Г., Жизнепонимание греческих философов и идеал внутренней свободы, пер. с нем., СПб., 1912; (рос.)

Гельвеций К. А., О человеке, его умственных способностях и его воспитании, М., 1938; (рос.)

Гольбах П. А., Система природы или о законах мира физического и мира духовного, Избр. произв., пер. с франц., т. 1, М., 1963. (рос.)

Онфре М., Трактат атеології. Фізика метафізики, пер. з франц. К.: Ніка-Центр, 2010.

Онфре М., Сила життя. Гедоністичний маніфест, пер. з франц. К.: Ніка-Центр, 2016.

# data[].attributes.attachment_link.title
Гедонізм - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Гедонізм (від грец. ἡδονή - задоволення) - напрям в етиці, згідно з яким ціннісним критерієм моралі визнається задоволення (насолода) або уникнення страждань. Поняття гедонізму (у визначенні Епікура) використовується для опису матеріально орієнтованого, корисливого погляду на життя. Основоположником гедонізму вважається Арістіпп ( 435- 355 до н. е.), сучасник Сократа.

# data[].attributes.headline
мали літературне 

# data[].attributes.body
мали літературне підґрунтя (К. Андерсен, Г. Флобер, Л. Керрол);

o змальовували співіснування двох світів: чарівного, незвичайного та земного, реального. Свої казки автор назвав "чарівними оповіданнями". Цим він підкреслив, що його твори не позбавлені новелістичної традиції;

o піднімали головну тему - тему кохання;

o мали трагічний фінал;

o наповнювалися певними екзотичними описами;

o вирішували питання співвідношення категорії краси та моралі: зовнішня краса і внутрішня потворність - зовнішня потворність, внутрішня краса;

o розглядали життя крізь призму властивих філософських ідей та думок.

# data[].attributes.headline
1) Роман англійця Ча

# data[].attributes.body
1) Роман англійця Чарльза Метюріна “Мельмот Блукач” (1820) — розповідь про угоду з дияволом заради вічного життя.
2) Повість-казка   німецького   письменника   А. Шаміссо “Історія Петера Шлеміля”   (1814) — розповідь, як герой продав власну тінь дияволу за успіх.
3) Роман Гюїсмана “Навпаки” (1884) — розповідь про молодого аристократа, який почав жити навпаки загальноприйнятим нормам.. Саме цей роман згадано у творі Уайльда, як книга, що “отруїла” Доріана.
4) Повість Бальзака “Шагренева шкіра” – загадкова шкіра зменшується, виконуючи бажання баль-заківського Рафаеля де Валантена.
5) Гете “Фауст”.
6) Повість-казка Гофмана “Малюк Цахес”.
7) Едгар Аллан По. “Вільям Вільсон” – мотив вбивства двійника. Герой-оповідач вбиває свого двійника — втілення свого кращого “я” — Вільяма Вільсона, який усе життя намагався врятувати його від загибелі.
8) Р.Л. Стівенсон “Дивна історія доктора Джекілла і містера Гайда” – неоромантичний твір Стівенсона втілює розкриття психологічного аспекту двійництва.

# data[].attributes.headline
мали літературне 

# data[].attributes.body
мали літературне підґрунтя (К. Андерсен, Г. Флобер, Л. Керрол);

o змальовували співіснування двох світів: чарівного, незвичайного та земного, реального. Свої казки автор назвав "чарівними оповіданнями". Цим він підкреслив, що його твори не позбавлені новелістичної традиції;

o піднімали головну тему - тему кохання;

o мали трагічний фінал;

o наповнювалися певними екзотичними описами;

o вирішували питання співвідношення категорії краси та моралі: зовнішня краса і внутрішня потворність - зовнішня потворність, внутрішня краса;

o розглядали життя крізь призму властивих філософських ідей та думок.

# data[].attributes.headline
Зв’язки роману О. Уа

# data[].attributes.body
Зв’язки роману О. Уайльда “Портрет Доріана Грея” з концепцією краси “прерафаелітів” (Данте Габріель Россетті, Уолтер Патер), з розумінням краси як абстрактної філософсько-естетичної категорії у Шарля Бодлера, краси і потворності в античній літературі допомагають вийти на розуміння головної філософсько-моральної проблеми твору: конфлікту Краси і моралі.
Джерело: https://dovidka.biz.ua/portret-doriana-greya-istoriya-napisannya

# data[].attributes.body
https://docs.google.com/document/d/101R_8BvOqUZB5Plh_Qavocs7ah8Qpgsc/edit?usp=share_link&ouid=110620631182355757244&rtpof=true&sd=true

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Оксана Киченок

# data[].attributes.attachment_link.title
Сюжет Портрет Доріана.docx

# data[].attributes.headline
Історія народження Доріана

# data[].attributes.subject
Історія народження Доріана

# data[].attributes.body
https://docs.google.com/document/d/14-BMYw1CxE70TCsCG_ey-xugfhH4fnP0/edit?usp=sharing&ouid=110620631182355757244&rtpof=true&sd=true

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Оксана Киченок

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія  народження Доріана.docx