# data[].attributes.headline
Завдання на закріплення

# data[].attributes.subject
Завдання на закріплення

# data[].attributes.headline
Музика до уроку

# data[].attributes.subject
Музика до уроку

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Михайло Олійник

# data[].attributes.attachment_link.title
Михайло Олійник і Високий Замок - Мелодії Лесі Українки (Лісова пісня)

# data[].attributes.headline
Презентація до уроку

# data[].attributes.subject
Презентація до уроку

# data[].attributes.headline
Ролик для уроку. Біографія

# data[].attributes.subject
Ролик для уроку. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Довідник цікавих фактів та корисних знань

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка: цікаві факти (дитинство, життя, біографія)

# data[].attributes.headline
Ролик для уроку. Подкаст Леся Українка

# data[].attributes.subject
Ролик для уроку. Подкаст Леся Українка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дарина Романська

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка - генійка і кокетка, а не велика нещасна хвора | Шева, Леся і Франко

# data[].attributes.headline
Буктрейлер "Лісова пісня"

# data[].attributes.subject
Буктрейлер "Лісова пісня"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталя Бердарь

# data[].attributes.attachment_link.title
Лісова пісня

# data[].attributes.headline
Відеопрезентація до уроку

# data[].attributes.subject
Відеопрезентація до уроку

# data[].attributes.attachment_link.title
Microsoft PowerPoint - Work together on PowerPoint presentations

# data[].attributes.attachment_link.description
Collaborate for free with an online version of Microsoft PowerPoint. Save presentations in OneDrive. Share them with others and work together at the same time.

# data[].attributes.headline
Підготовка до ЗНО 2

# data[].attributes.subject
Підготовка до ЗНО 2

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ЗНО Корисні відео для навчання

# data[].attributes.attachment_link.title
ЗНО  Українська література  10 клас  Леся Українка «Contra spem spero!», «Лісова пісня»

# data[].attributes.headline
Підготовка до ЗНО 1

# data[].attributes.subject
Підготовка до ЗНО 1

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка. Онлайн-курс з підготовки до ЗНО "Лайфхаки з української літератури"

# data[].attributes.headline
Урок на Ютубі

# data[].attributes.subject
Урок на Ютубі

# data[].attributes.attachment_link.title
10 клас. Українська література. Драма Лесі Українки “Лісова пісня” (Тиж.3:ВТ)

# data[].attributes.headline
Показовий урок

# data[].attributes.subject
Показовий урок

# data[].attributes.headline
Конспект уроку Леся Українка. "Лісова пісня"

# data[].attributes.subject
Конспект уроку Леся Українка. "Лісова пісня"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
І. Мотивація навчальної діяльності учнів.

ІІ. Актуалізація опорних знань учнів.

ІІІ. Оголошення теми, мети уроку.

( Учитель оголошує тему та мету уроку).

1. Розповідь учня про історію написання твору (випереджувальне завдання).

2. Розповідь учня про джерела написання твору (випереджувальне завдання).

3. З'ясування жанрової своєрідності "Лісової пісні".

2) Робота з підручником. Опрацювання відомостей з теорії літератури про феєрію.

3) Визначення драми-феєрії учні записують у робочі зошити.

4.З'ясування композиційних особливостей твору.

(Ремарка - авторське пояснення для режисера й акторів, у якому описано обстановку на сцені, зовнішність героїв, їх дії, жести, інтонацію тощо).

(Паралелізм. Паралелізм - паралельне зображення двох і більше явищ з різних сфер життя).

(Світ природи і світ людини, світ вільного, духовного життя і світ буденного, прагматичного, світ реальний і світ прагматичний).

( Прагнуть гармонії. Ідея цього поєднання - зберегти й оберігати первозданність рослинного й тваринного світу й чистоту людської душі).

2) Виконання експрес-завдання "Упізнай мешканців світу природи" з елементами бесіди.

( Учитель роздає картки, на яких написана характеристика персонажа, яку подає автор. Десятикласники читають цю характеристику та зазначають, про кого з героїв йде мова).

близький до народних переказів? Чому?

" Гарний хлопець у червоній одежі,з червонястим, буйно розвіяним, як вітер, волоссям, з чорними бровами, з блискучими очима ".

життям. Їхні взаємини нагадують людські. Вони закохуються і гніваються. А чим відрізняються їхні стосунки від людських?

( Вони становлять єдине ціле, єдину гармонію ).

" Двоє маленьких, бліденьких діток у біленьких сорочечках. В руках мають

каганчики,що блимають, то ясно спалахуючи, то зовсім згасаючи ".

" Малий, бородатий дідок, меткий рухами, поважний обличчям; у брунатному вбранні барви кори,у волохатій шапці з куниці ".

справжній господар лісу, добрий друг дядька Лева ).

( Ні, не співпадає. Поліщуки вважали, що в кожному лісі живе свій лісовик. Від нього залежало, чи вдалим буде полювання. Часто його уявляли дідом із зеленою бородою, іноді зі зростом до трьох метрів. Він міг наводити блуд ).

сільського парубка Лукаша і таким чином втратила волю ).

Перегляд фрагмента кінофільму " Лісова пісня"(5хв. 45 сек. - 8хв.) ( Той, що в скалі сидить, простягає руки і хоче взяти Мавку. Вона говорить: "Ні ! Я жива ! Я буду вічно жити!...).

після зустрічі з Лукашем, каже йому: " Бери мене! Я хочу забуття!" ( Лукаш зраджує Мавку. Говорить матері, щоб готувала хліб. Він буде засилати старостів до Килини).

(Це і є та єдність людини і природи. Зрізавши і продавши дуб, мати Лукаша і Килина не тільки чинять наругу над могилою дядька Лева, а й остаточно позбавляють себе гармонії з навколишнім світом).

6. Інтерактивна вправа "Мозковий штурм".

7.Дослідницька робота учнів.

Завдання та запитання школярам:

Перегляд четвертого фрагмента кінофільму "Лісова пісня" (кінцівки).

( Вони символізують перемогу над смертю і поєднання душ закоханих . У такий спосіб авторка підкреслює також і багатогранний зв'язок людини з природою ).

8. С л о в ов ч и т е л я. Багато в"Лісовій пісні" є елементів автобіографічних. Насамперед, образ Мавки. Образ глибоко драматичний, але не трагічний, хоч і зазнає великих мук, навіть смерті. Вона бачить, що люди жорстокі й сліпі. Та знає і те, що з природи вони добрі й розумні істоти. Тому йде до них, прагне розбудити найкращі почуття.Мавка не досягла щастя ні для себе, ні для людей. Але віру в краще майбутнє не тільки не втратила, а ще загартувала. З очей злетів рожевий серпанок. Та це й краще, бо він заважав глибше бачити людину й знати, що вона може, а що ні.

Інтерактивна вправа "Незакінчене речення ". Продовжте речення:

"Новаторство авторки полягає в тому, що...".

"Цей твір змусив замислитися над тим, ...".

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дроздик Любов

# data[].attributes.attachment_link.title
Конспект уроку літератури "Драма-феєрія Лесі Українки "Лісова пісня". Оригінальність жанру. Фольклорно-міфологічна основа твору. Особливості композиції".

# data[].attributes.attachment_link.description
І. Мотивація навчальної діяльності учнів. ІІ. Актуалізація опорних знань учнів. ІІІ. Оголошення теми, мети уроку. ( Учитель оголошує тему та мету уроку). 1. Розповідь учня про історію написання твору (випереджувальне завдання). 2. Розповідь учня про джерела написання твору (випереджувальне завдання). 3. З'ясування жанрової своєрідності "Лісової пісні". 2) Робота з підручником.

# data[].attributes.headline
Балет "Лісова пісня"

# data[].attributes.subject
Балет "Лісова пісня"

# data[].attributes.attachment_link.title
"ЛІСОВА ПІСНЯ" Михайло Скорульський/ "The Forest Song" Myhailo Skorulsky (запис 1991 р.)

# data[].attributes.headline
Вистава "Лісова пісня"

# data[].attributes.subject
Вистава "Лісова пісня"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ТЕАТР САДОВСЬКОГО

# data[].attributes.attachment_link.title
Л.Українка «ЛІСОВА ПІСНЯ»  реж. н.а України Таїса Славінська

# data[].attributes.headline
Фільм "Лісова пісня"

# data[].attributes.subject
Фільм "Лісова пісня"

# data[].attributes.attachment_link.title
Лісова пісня (1961)

# data[].attributes.headline
Характеристика твору "Лісова пісня"

# data[].attributes.subject
Характеристика твору "Лісова пісня"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Прадавні українські ліси бережуть безліч таємниць і загадок. Тут живуть незвичайні міфічні істоти, які охороняють свій невидимий людському оку світ. Таке уявлення лежить в основі драми-феєрії Лесі Українки " Лісова пісня ".

Про жанрові та композиційні особливості драми-феєрії, її проблематику та персонажів читайте у нашій статті!

Скорочений переказ доповнений ілюстраціями художниці Софії Караффи-Корбут.

Справжнє ім'я автора

Лариса Петрівна Косач

Рік написання

1911

Жанр

Драма-феєрія (від франц. Iée - фея) - один із жанрових різновидів драми, якому властивий фантастично-казковий сюжет, неймовірні перетворення. У такій драмі поряд з людьми виступають створені їхньою уявою фантастичні істоти.

"Лісова пісня" - нова жанрова форма, створена Лесею Українкою, проблемна філософська драматична поема, де поетизовано красу людських взаємин, потяг до щастя, силу великого кохання.

Історія написання

Леся Українка написала цей твір всього лише за три тижні у місті Кутаїсі, що на Кавказі. Вона тяжко сумувала за Батьківщиною, крім того, знову загострилася її хвороба.

У листі до матері Леся Українка зазначала, що "Лісова пісня" з'явилася в результаті спогаду про дитинство, проведене на Волині, коли її навіки зачарував образ лісової русалки:

"Мені здається, що я просто згадала наші ліси та затужила за ними".

Особливості композиції

Найхарактернішою особливістю композиції є органічне переплетення життя двох світів: природи й людини.

Лісові істоти олюднені, вони живуть і діють, розмовляють, як люди. У них своє розуміння добра і зла, їх наділено певними рисами вдачі за аналогією до людських.

Драма складається з прологу й трьох дій, співвіднесених з різними порами року (весна, літо, осінь), із зародженням, розвитком і згасанням інтимних почуттів і переживань Мавки та Лукаша.

Зав'язка: дитина лісу Мавка, розбуджена голосом сопілки сільського парубка Лукаша, прокидається від зимового сну.

Розвиток дії: з'являється молодиця Килина - втілення бездуховності й моральної обмеженості. Вона в усьому протистоїть Мавці - уособленню любові й краси. Коли Лукаш зраджує кохану і сватає Килину, охоплена відчаєм Мавка втрачає бажання жити й добровільно погоджується покинути цей світ, зникнути "у підземеллі темного Марища" - "Того, що в скалі сидить".

Кульмінація: розлючена Килина хоче зрубати Вербу-Мавку, але Перелесник (дух вогню) запалює Вербу, а з нею згоряє все господарство.

Розв'язка: Мати й Килина повертаються в село, а Лукаш залишається в зимовому лісі разом із привидом Мавки і поступово замерзає з усмішкою на вустах.

Провідні ідеї та проблематика

Основна думка: світ врятує краса. Краса, яка виявляється у високій, світлій духовності людини, у її гармонії з природою, у жертовній любові й здатності прощати. Така краса очищає й відроджує людину та світ.

Проблематика

Людина та природа. Леся Українка розглядає природу як більш гармонійний світ, аніж людський, а отже, саме наближення людини до природи, на погляд авторки, є орієнтиром на шляху до ідеалу, способом самовдосконалення.

Людина й мистецтво. Леся Українка переконує, що справжнє мистецтво може породжувати лише чиста, світла душа; саме спроможність до мистецької творчості є найпевнішою ознакою такої душі. Критерії, сутність, а отже, і мета мистецтва - у його здатності оживляти, вдосконалювати світ і людину, сіяти в людській душі любов.

Пригадаймо: від Лукашевої гри на сопілці розвивається, зеленіє, зацвітає все в лісі, прокидається Мавка, і саме ця мелодія пробуджує в ній кохання.

Шляхи подолання зла. У цьому творі авторка, власне, пропонує єдиний шлях - християнське прощення, відповідь добром на зло. Зазнавши від Лукаша смертельного болю, Мавка все одно милосердна до нього, рятує і дає йому шанс духовного відродження. Мавка зауважує прекрасну, світлу сутність Лукашевого єства, про яку він і сам не здогадується. Саме тому любить його і жаліє тоді, коли він не може "своїм життям до себе дорівнятись".

Сила кохання. Сторінки, де змальовано кохання Мавки й Лукаша, найсвітліші в драмі та й у всій творчості Лесі Українки. Лише покохавши одне одного, герої стають по-справжньому щасливими, власне, тоді починають жити. Зіставляючи два різко протилежні образи Мавки й Килини, авторка наголошує, що не кожен здатен кохати. Кохання - це постійна готовність до самопожертви заради коханої людини, це щонайтонше відчуття її душі, це вбачання сенсу свого життя в її щасті.

Трагедія зради самого себе. Лукаш має чисту, світлу, прекрасну душу - це символізує його білий полотняний одяг у першій дії. Такою приходить у світ кожна людина. Потім хлопець зраджує свою чистоту й перетворюється на вовкулаку. Таким чином, зраджуючи духовне в собі, людина стає моторошною потворою.

Самознищення зла. Нещасними матір Лукаша й Килина роблять самі ж себе. Їхній егоїзм, невситима жадібність і лють отруюють їхнє життя та все довкола. Всі їхні інтереси скеровані на придбання статків. Однак вони не розживаються, а все бідніють, бо багатство для них - не засіб, а мета.

Головні персонажі:

1) волинські селяни:

молодий хлопець Лукаш,

його дядько Лев,

мати Лукаша,

молодиця Килина.

2) лісове царство:

Другорядні персонажі: Той, що греблі рве; Той, що в скалі сидить; Русалка Польова, Пропасниця, Потерчата, Куць, Злидні.

Лукаш

Лукаш - зовсім молодий хлопець. Його зовнішність та одяг у творі описано детально:

"Дуже молодий хлопець, гарний, чорнобривий, стрункий, в очах ще є щось дитяче; убраний так само в полотняну одежу, тільки з тоншого полотна; сорочка випущена... підперезана червоним поясом, коло коміра і на чохлах червоні застіжки; свити він не має, на голові бриль, на поясі ножик і ківшик з лика на мотузку".

Він людина, тому й по-людському розуміє любов як потаємне незбагненне почуття. А для Мавки, як і решти лісових створінь, це цілком природний стан.

Проте її любов до Лукаша зовсім не подібна на легкодумні залицяння з Перелесником, які вона знала до цього. Не подібна її любов і на почуття самого Лукаша:

"Л у к а ш Чудна у тебе мова, але якось так добре слухати... Що ж ти мовчиш? Розгнівалась?
М а в к а Я слухаю тебе... твого кохання...
Л у к а ш Нащо так? Аж страшно, як ти очима в душу зазираєш... Я так не можу! Говори, жартуй, питай мене, кажи, що любиш, смійся... "

Звичайний сільський хлопчина й не здогадується, які сили пробудило кохання в лісовій істоті, яке "огнисте диво" оновлення вона пережила. Лукаш не цінує "душі своєї цвіту", не знає, які дива може творити тихий голос його сопілки. Щедрі поклади поезії й краси в його душі вкриті шаром буденщини, черствого житейського практицизму.

Його внутрішнє багатство явилося Мавці весняної місячної ночі, але сам Лукаш і занедбав його під стріхою хати, під впливом меркантильної матері й Килини.

Дядько Лев

Лев - дядько Лукаша.

"...уже старий чоловік, поважний і дуже добрий з виду; по-поліському довге волосся білими хвилями спускається на плечі з-під сивої повстяної шапки-рогатки; убраний... у полотняну одежу і в ясно-сиву, майже білу свиту; на ногах постоли, в руках кловня, коло пояса на ремінці ножик, через плече виплетений з лика кошіль (торба) на широкому ремені".

Образ дядька Лева - один із найбільш позитивних серед людських персонажів твору. Він знав ціну краси й гармонійного співіснування людини з природою, добре знав і те, що протиставити себе природі, знехтувати її закони - значить підрубати гілку, на якій сидиш. Він дбайливо ставився до лісу, із симпатією - до Мавки та інших лісових істот. Таке ставлення до природи дядько Лев виховував і у свого небожа Лукаша.

Негативні людські персонажі

Леся Українка майстерно створила характери Килини й матері Лукаша. Це досить типові образи жінок, утомлених тяжкою працею по господарству. Лукашевій матері потрібна роботяща невістка, а не мрійлива Мавка, яка сприймає природу як живу істоту.

Мати Лукаша настільки душевно згрубіла, що не помічає навіть Мавчиної вроди, а згадує про її чесноти лише тоді, коли "лукава, як видра, хижа, наче рись" Килина демонструє свою справжню натуру.

Килина

Килина - духовний антипод Мавки, занадто меркантильна й приземлена жінка.

Зовнішній вигляд Килини описано детально:

"Молода повновида молодиця, у червоній хустці з торочками, у бурячковій спідниці, дрібно та рівно зафалдованій, так само зафалдований і зелений фартух з нашитими на ньому білими, червоними та білими стяжками... намисто дзвонить дукачами на білій пухкій шиї, міцна крайка тісно перетягає стан і від того кругла, заживна постать здається ще розкішнішою".

Для вульгарної та обмеженої Килини чи не найбільший життєвий скарб - "корова турського заводу" (тобто багатство й добре влаштований побут). Вона в житті так і не зазнала справжнього щастя, так і не збагнула, що духовно не перемогла Мавку.

Лісове царство, міфічні істоти

Лісова дівчина Мавка

Зовнішність Мавки описано досить побіжно:

"В ясно-зеленій одежі, з розпущеними чорними, з зеленим полиском, косами..." "Як дівчина... ба ні, хутчій як панна, бо й руки білі, і сама тоненька, і якось так убрана не по-наськи..."

Без сумніву, це ідеалізований і сильний образ: лісова красуня намагається наблизити дійсність до мрії, на шляху до щастя її ніщо не може зупинити. Вона без жалю покинула заради "людського хлопця" лісові хащі й могла б знайти з людьми спільну мову, якби всі вони були такими мудрими, як дядько Лев.

Та Лукаш не встигає перейнятися дядьковою наукою: напровесні приходять вони із далекого села в ліс, а вже восени дядько Лев помирає. Господарство прибирає до своїх рук дріб'язкова Лукашева мати, а згодом до неї приєднується й достойна її невістка.

Мавка ж принесла в Лукашеву хату не тільки красу: з нею прийшла до лісової господи прихильність природи й достаток:

"Як вона глядить корів, то більш дають набілу".

Однак Лукаш не зміг відстояти своє кохання, не зміг "своїм життям до себе дорівнятись". Його перемогла сіра буденщина із захланною й обмеженою матір'ю. А зрада Лукаша почалася з того моменту, коли поріг його хати переступила Килина.

Лісовик

"...малий, бородатий дідок, меткий рухами, поважний обличчям; у брунатному вбранні барви кори, у волохатій шапці з куниці".

Голова духів лісу, оберігає лісовий світ. Насторожено й суворо, проте справедливо ставиться до світу людей, застерігає Мавку, щоб вона трималася подалі від цього світу, оскільки знає, що люди загалом підступні та зрадливі.

Перелесник

"...гарний хлопець у червоній одежі, з червонястим, буйно розвіяним, як вітер, волоссям, з чорними бровами, з блискучими очима".

Це надзвичайно енергійний, жвавий, веселий лісовий хлопець, закоханий у Мавку, він допомагає їй у скрутні хвилини, намагається врятувати її життя.

Водяник та Русалка

Вороже до світу людей налаштовані представники водного світу - Водяник та Русалка.

Водяник - це суворий та справедливий дух води, він стежить за порядком та не любить зазіхання з боку чужинців.

"Він древній, сивий дід, довге волосся і довга біла борода всуміш з баговинням звисають аж по пояс. Шати на ньому - барви мулу, на голові корона із стулок черепашки. Голос глухий, але дужий".

Русалка - подруга Мавки, проте має зовсім інший характер. Вона заздріслива, підступна та лиха. Заздрить щастю Мавки й мріє погубити її коханого Лукаша, бажає йому смерті. Легковажна та грайлива:

"Русалка випливає і знадливо всміхається, радісно складаючи долоні. На ній два вінки - один більший, зелений, другий маленький, як коронка, перловий, з-під нього спадає серпанок".

Той, що греблі рве

Це жвавий та енергійний водний хлопець з занадто бурхливою та непередбачуваною поведінкою.

"...молодий, дуже білявий, синьоокий, з буйними і разом плавкими рухами; одежа на йому міниться барвами, від каламутно-жовтої до ясно-блакитної, і поблискує гострими злотистими іскрами".

Русалка Польова

Русалка Польова - подруга Мавки. Має ніжний та лагідний характер. Благає Мавку зупинити Лукаша, коли той починає жати пшеницю в полі, бо це завдає їй болю.

"...зелена одіж на їй просвічує де-не-де крізь плащ золотого волосся, що вкриває всю її невеличку постать; на голові синій вінок з волошок, у волоссі заплутались рожеві квітки, ромен, березка".

Той, що в скелі сидить

Той, що в скелі сидить - "страшне Марище", злий та лихий дух підземелля, який карає неслухняних лісових істот за зраду місцевих законів (так, він ув'язнює Мавку за те, що вона кохалася з людським хлопцем).

Події відбуваються в старезному лісі на Волині, протягом року. Кожна дія починається пейзажем, який змінюється відповідно до пори року.

ПЕРША ДІЯ

П'єса розпочинається з прологу - пейзажу волинського лісу:

"Старезний, густий, предковічний ліс на Волині. Посеред лісу простора галява з плакучою березою і великим прастарим дубом... Саме озеро - тиховодне, вкрите ряскою та лататтям, але з чистим плесом посередині. Містина вся дика, таємнича, але не понура - повна ніжної задумливої поліської краси".

Із лісу на прогалину виходять дядько Лев і його племінник Лукаш. Вони прийшли до лісу, щоб збудувати тут хату.

Але лісові істоти не хочуть, щоб серед лісу поселились люди. Так, Русалка каже:

"Я не терплю солом'яного духу! Я їх топлю, щоб вимити водою той дух ненавидний. Залоскочу тих патрутнів, як прийдуть!"

Лісовик (господар лісу) ж говорить Русалці, що

"давно б уже не стало сього дуба", якби не дядько Лев, бо він "заклявся на життя, що дуба повік не дасть рубати".

У цей час з-за старої розщепленої верби з'являється Мавка. Вона прокинулася від зимового сну, почувши, як хтось грає на сопілці. Лісовик пояснює їй, що це грав людський хлопець, племінник дядька Лева на ім'я Лукаш.

Мавка хоче зустрітися з Лукашем, але Лісовик її застерігає:

"Не задивляйся ти на хлопців людських. Се лісовим дівчатам небезпечно..."

І ось з'являється Лукаш, хоче з берези наточити соку, але Мавка підбігає до нього, хапає за руку. Вона говорить, що береза - її сестра, й сік її - то кров. Лукаш дуже здивувався цим словам.

З першої ж зустрічі Лукаш і Мавка сподобалися одне одному. Мавку зачаровує Лукашева гра на сопілці. Від цієї гри в лісі розцвітає пишніше дика троянда, стає білішим квіт калини, закувала зозуля, заспівав соловейко. Та Мавці чомусь раптом стало сумно до сліз: мабуть, тому, що день скінчився, а їй не хотілося розлучатися так швидко з Лукашем.

Лукаш їй розповів, що його восени хочуть оженити. Після цих слів Мавка зажурилася. Лукаш каже, що не знає, з ким має одружитися, що йому ще не знайшли пари. Перейнявшись довірою до Лукаша, Мавка скаржиться йому на те, що вона зовсім самотня:

"В нас так нема, як у людей, - навіки!"

Раптом чути голос дядька Лева, який кличе Лукаша. Мавка запитує юнака, чи він повернеться.

Потім описується історія зародження кохання Лукаша й лісової дівчини Мавки. Вони таємно зустрічаються, цілуються, обіймаються, стають закоханою парою. Мавка відчуває себе щасливою.

Її подруга Русалка заздрить їй, мріє занапастити Лукаша. Вона підмовляє Потерчат (злих духів, що з'являються у вигляді вогників) заманити Лукаша, щоб він утонув у болоті. Вони намагаються виконати цей лихий план, і Лукаш ледь не тоне, проте Мавка вчасно приходить на допомогу й рятує коханого.

ДРУГА ДІЯ

Пізнє літо. Де-не-де вже з'являється осіння позолота. Біля озера оселилися люди, внесли в лісову сторону свої звичаї, гамір. Лукаш виходить із лісу з сопілкою, а його мати йому дорікає, що він усе грає, а робота стоїть. Матері потрібна помічниця - невістка, та про Мавку вона не хоче й чути, бо це "відьомське кодло".

Мати каже Лукашеві про Мавку:

"Одчепися з такою поміччю! Потрібні ті квітки! Та ж я не маю у себе в хаті дівки на виданню... Йому квітки та співи в голові!"

Коли на подвір'ї з'являється Мавка, мати Лукаша їй каже, що не слід дівці так чіплятися до парубка, але лісовій красуні ці людські міркування не зрозумілі:

"Мені ніхто такого не казав".

Лише дядько Лев заступається за Мавку, говорить, щоб Лукашева мати не обзивала її відьмою, бо "відьми живуть на селі, а не в лісі". Лев каже:

"Що лісове, то не погане, сестро,-усякі скарби з лісу йдуть... З таких дівок бувають люди, от що!"

Виходить з хати Мавка, перевдягнена у сільський одяг, її волосся зачесане у дві коси й укладене віночком навколо голови... Мати дає їй серпа й посилає жати. Проте з жита виринає Русалка Польова і благає "сестрицю" не губити її красу. Щоб допомогти їй, Мавка врізає собі руку серпом, а Русалка Польова дякує їй за це і зникає.

На полі з'являються мати Лукаша й "молода повновида молодиця" ( Килина). Побачивши, що Мавка нічого не зробила, мати стала її лаяти.

Незабаром приходить Лукаш і починає допомагати молодиці, яка заходилася жати. Лукаш із молодицею жнуть і в'яжуть снопи швидко, вправно. Робота підходить до кінця, мати кличе їх обідати.

Трохи не дов'язавши снопів, Лукаш просить Мавку зробити це, але вона відмовляється. Мавка каже Лукашеві, щоб та жінка (Килина) більше не приходила в ліс, бо вона лукава, лиха, "хижа, наче рись". Парубкові не подобаються її слова, і він відповідає їй, що й сам може перебратися з лісу на село. Хлопець дов'язує останнього снопа і йде до хати. Мавка сіла в борозні і похилилась у смутній задумі.

З хати виходять мати, Килина і Лукаш. Мати наказує Лукашеві провести молодицю додому, бо вже звечоріло, і він охоче погоджується. На Мавку ніхто не звертає уваги. Вона підводиться і тихою втомленою ходою йде до озера, сідає на похилену вербу й тихо плаче. Дрібний дощик густою сіткою заволікає галявину, хату й гай.

Сили природи співчувають Мавці:

"Мавка знов похилилась, довгі чорні коси упали до землі. Починається вітер і жене сиві хмари, а вкупі з ними чорні ключі пташині, що відлітають у вирій".

Мавка просить Лісовика допомогти їй знов стати такою, як була:

"То дай мені святкові шати, діду! Я буду знов, як лісова царівна, і щастя упаде мені до ніг, благаючи моєї ласки!"

Лісовик розкриває свою кирею і дістає з-під неї пишну, гаптовану золотом багряницю і срібний серпанок. Він надіває багряницю на Мавку, яка квітчається віночком з червоних китиць калини і схиляється перед ним. Лісовик накидає їй на голову срібний серпанок.

З лісу вибігає Перелесник - веселий та енергійний лісовий хлопець, закоханий у Мавку. Він підхоплює Мавку і кружляє її у вирі прудкого танцю. Срібний серпанок на ній звився вгору, чорні коси розмаялись і змішалися з вогнистими кучерями Перелесника. Танок стає шаленим, Мавка благає відпустити її, та він на це не зважає і мчить лісову красуню в танці...

Раптом з-під землі з'являється широке, страшне, темне Марище (злий дух). Перелесник кинувся геть і зник у лісі. Марище умовляє Мавку піти з ним в незнаний далекий край: там, під землею, тиша, спокій, "ні дерево, ні зілля не шелестить, не навіває мрій".

У лісі чується шелест людської ходи. Мавка каже:

"Ось той іде, що дав мені ту муку! Зникай, Маро! Іде моя надія!"

З лісу виходить Лукаш, а назустріч йому йде Мавка. Вона дуже бліда, хоч у яскравому одязі.

Лукаш, побачивши її, каже:

"Яка страшна! Чого ти з мене хочеш?"

Він одразу поспішає до хати і говорить матері:

"Готуйте, мамо, хліб для старостів, - я завтра засилаюсь до Килини!" (тобто збирається свататися до Килини).

Почувши ці слова, Мавка зриває з себе багряницю і у відчаї звертається до Марища:

"Бери мене! Я хочу забуття!"

Марище підхоплює її, накидає на неї чорну кирею, і обоє зникають під землею.

ТРЕТЯ ДІЯ

Хмарна, вітряна осіння ніч. Останній жовтий відблиск місяця гасне в хаосі голого верховіття. Раптом все покривається протяглим сумним вовчим виттям, що розлягається все дужче, дужче і враз обривається. Настає тиша. Починається хворе світання пізньої осені.

Біля Лукашевої хати чорніє якась постать - це Мавка. Вона в чорному одязі, але на грудях у неї червоний пучечок калини. З лісу виходить Лісовик у сірій свиті і в шапці з вовчого хутра. Він здивований, що Мавка тут, що її відпустив назад "Той, що в скелі сидить" (злий дух, що покарав Мавку за те, що вона порушила лісовий закон, покохавши людину).

Мавка зізналася, що її звільнив Лісовик, коли помстився Лукашеві, перетворивши його на вовкулаку. Лісовик питає:

"Ту помсту ти злочином називаєш, ту справедливу помсту, що завдав я зрадливому коханцеві твоєму? Хіба ж то не по правді, що дізнав він самотнього несвітського одчаю, блукаючи в подобі вовчій лісом? Авжеж! Тепер він вовкулака дикий! Хай скавучить, нехай голосить, виє, хай прагне крові людської, - не вгасить своєї муки злої!"

Мавка відповіла:

"Не радій, бо я його порятувала. В серці знайшла я теє слово чарівне, що й озвірілих в люди повертає".

Мавка не змогла жити там, у кам'яній печері, коли до неї дійшло те протяжне виття. Вона прокинулась і збагнула, що забуття не суджено їй. Силою чарівного слова Мавка врятувала Лукаша, повернувши йому людську подобу. Сповнений туги і каяття, він кинувся в байрак терновий і зник із очей.

...Під вікном чути, як Лукашева мати лається з Килиною, докоряючи невістці, що та так довго спить, а ще у її корови так мало молока, а сама вона погана господиня.

Мавка ж, як тінь, блукає коло хати Лукашевої, сподіваючись на зустріч із коханим. Килина побігла по воду і, повертаючись назад, побачила близько дверей постать Мавки. Вона запитує суперницю, чого та прийшла. Мавка сказала Килині глузливо:

"Стою та дивлюся, які ви щасливі".

Тоді Килина гнівно вигукнула:

"А щоб ти стояла у чуді та в диві!"

Почувши це, Мавка перетворюється раптом на вербу з сухим листям та плакучим гіллям.

З лісу виходить Лукаш, худий, з довгим волоссям, без свити, без шапки. Килина, яка спершу зраділа чоловікові, за хвилину накинулась на нього, дорікаючи за те, що він десь "тягався, волочився", обізвала п'яницею. Лукаш їй так само грубо відповідав:

На запитання Лукаша, куди подівся дядьків дуб, від якого лишився тільки пеньок, жінка відповіла, що продала його купцям, аби не вмерти з голоду.

Із хати вибігає мати, обіймає сина, хоч він холодно сприймає це вітання, і скаржиться на тяжке життя з "отою відьмою" - Килиною. У відповіді Лукаша звучать гіркий докір і сумна іронія:

"І та вже відьма? Ба, то вже судилось відьомською свекрухою вам бути. Та хто ж вам винен? Ви ж її хотіли".

До них підходить хлопчик (син Лукаша від Килини), з сопілкою, зробленою з верби, на яку перетворилася Мавка, просить Лукаша заграти на ній. Той спочатку відмовляється, але потім починає грати: спершу тихенько, далі голосніше, заводить ту веснянку, що колись грав Мавці. Сопілка раптом починає промовляти людським голосом.

Лукаш дуже дивується і питає Килину, що то за верба така. Килина каже:

"Та відчепися, звідки маю знати? Я з кодлом лісовим не накладаю так, як твій рід! Зрубай її, як хочеш, хіба я бороню? Ось на й сокиру".

Лукаш, узявши сокиру, підійшов до верби, ударив раз по стовбуру, вона схитнулась і зашелестіла сухим листом. Він замахнувся вдруге - і опустив руки:

"Ні, руки не здіймаються, не можу... чогось за серце стисло..."

Тоді Килина вихоплює від Лукаша сокиру і широко замахується на вербу. В цю мить з неба вогненним змієм-метеором злітає Перелесник і обіймає вербу (щоб урятувати Мавку). Верба раптом спалахує вогнем. Досягнувши верховіття, вогонь перекидається й на хату, солом'яна стріха займається, пожежа швидко охоплює хату. Мати з Килиною метушаться, вихоплюючи з вогню все, що тільки можна вихопити, й разом із речами виносять Злиднів (злих духів, що хотіли погубити Килину та її дітей).

Один лише Лукаш стоїть нерухомо. Килина просить чоловіка кинути ліс і повернутися в село, та Лукаш не погоджується на це. Жінка пішла геть. Аж тут з-за берези виходить біла, легка, прозора постать, що обличчям нагадує Мавку, і схиляється над Лукашем. Мавка каже:

"Заграй, заграй, дай голос мому серцю! Воно ж одно лишилося від мене".

Мавка пробачає Лукаша, хоч він визнає, що це він її занапастив:

"Ні, милий, ти душу дав мені, як гострий ніж дає вербовій тихій гілці голос".

Закінчується драма-феєрія ремаркою, що сприймається як поетичний твір, як вірш у прозі:

"Лукаш починає грати. Спочатку гра його сумна, як зимовий вітер, як жаль про щось загублене і незабутнє, але хутко переможний спів кохання покриває тугу. Як міниться туга, так міниться зима навколо: береза шелестить кучерявим листом, весняні гуки озиваються в заквітлім гаю, тьмяний зимовий день зміняється в ясну, місячну весняну ніч. Мавка спалахує раптом давньою красою у зорянім вінці. Лукаш кидається до неї з покликом щастя. Білий цвіт закриває закохану пару, а згодом переходить у заметіль. Коли завірюха ущухла, ми знову бачимо Лукаша, що сидить сам, прихилившись до берези. На вустах щаслива усмішка, очі заплющені. Сніг, ніби шапкою, нависає над його головою і падає, падає без кінця..."

У наступному році з нетерпінням чекаємо на прем'єру українського мультфільму "Мавка. Лісова пісня". Дізнайтесь більше про анімаційний проект тут. Трейлер до мультфільму зачаровує! Хіба ні?
Хочеш більше корисних матеріалів для підготовки до ЗНО? Підписуйся на наш канал на Youtube ! Там багатеЗНО цікавого :)

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка "Лісова пісня": аналіз твору, цитатна характеристика персонажів, скорочений переказ з ілюстраціями!

# data[].attributes.attachment_link.description
Прадавні українські ліси бережуть безліч таємниць і загадок. Тут живуть незвичайні міфічні істоти, які охороняють свій невидимий людському оку світ. Таке уявлення лежить в основі драми-феєрії Лесі Українки " Лісова пісня ". Про жанрові та композиційні особливості драми-феєрії, її проблематику та персонажів читайте у нашій статті! Скорочений переказ доповнений ілюстраціями художниці Софії Караффи-Корбут.

# data[].attributes.headline
Підручник. Українська література. 10 клас. О.Авраменко

# data[].attributes.subject
Підручник. Українська література. 10 клас. О.Авраменко

# data[].attributes.attachment_link.title
Підручник українська література Авраменко 10 клас 2018

# data[].attributes.headline
Переказ твору "Лісова пісня"

# data[].attributes.subject
Переказ твору "Лісова пісня"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Лепська

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка "Лісова пісня". Переказ твору.

# data[].attributes.headline
Стислий виклад твору "Лісова пісня"

# data[].attributes.subject
Стислий виклад твору "Лісова пісня"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Драма-феєрія в 3-х діях

Пролог

Старий ліс на Волині, дика і таємнича місцина. Початок весни. З лісу вибігає "Той, що греблі рве". Вік перемовляється з потерчатами та Русалкою, яка нагадує йому про своє кохання, дорікає зрадою. Водяник сварить Русалку, що вона водиться з облудливим чужинцем. Він тільки зводить Русалок.

ДІЯ ПЕРША

У тій самій місцевості дядько Лев та його небіж Лукаш збираються будувати хату. Лев - старий чоловік, добрий. Лукаш ще молодий парубок. Старий розповідає хлопцеві, що треба уважно ставитися до лісових жителів. Лісовик говорить Русалці про те, що Лев не скривдить їх.

Лукаш робить з очерету сопілку, на голос якої приходить Мавка, яка перед тим розмовляла з Лісовиком. Лісовик попереджав дівчину, щоб оминала людей, бо від них тільки лихо.

Коли Лукаш збирається ножем надрізати березу, Мавка зупиняє його і просить не кривдити своєї сестриці. Лукаш дивується, що зустрів у лісі таку незвичайно пишну та вродливу панну, запитує, хто вона така. Вона називається Мавкою лісовою.

Дівчина подобається Лукашеві своєю мінливою вродою, ласкавою мовою, чутливістю до музики й краси. Він розповідає, що люди паруються між собою, коли кохають.

Говорить хлопець Мавці й про те, що вони збираються будувати в лісі хату.

Мавка й Лукаш закохуються одне в одного.

ДІЯ ДРУГА

Пізнє літо, на галявині вже побудовано хату, посаджено город. Мати сварить Лукаша, що він даремно витрачає час, граючи на сопілці. Вона кричить і на Мавку, називаючи її ні до чого не придатною нечупарою. Дорікає їй за одяг, висилає жати. Але Мавка не може жати колосочки, бо вони промовляють до неї.

Лукаш пояснює Мавці, що матері потрібна невістка, яка б працювала на полі й у хаті. Мавка силується зрозуміти всі ці закони своїм закоханим серцем, але такі дрібні турботи чужі їй, вона живе всесвітньою красою.

До обійстя приходить вдова Килина. Вона бере у Мавки серп і починає жати. З Лукашем вона жартує, а потім іде до хати. Мати ласкаво приймає її. Лукаш проводжає Килину до села.

Мавка потерпає, та Русалка заспокоює їх, але застерігає від кохання, яке може занапастити вільну душу. Попереджає Мавку й Лісовик. Він просить її згадати про свою волю, красу природи, звільнитись від пут людського кохання.

Мавка збирається знову стати лісовою царівною. Вона вдягається у багряницю, срібний серпанок. До неї починає залицятися Перелесник. Вони починають танцювати. Але з'являється Марище, яке хоче забрати Мавку. Вона кричить, що ще жива.

Лукаш поводиться з Мавкою грубо і кричить матері, що хоче засилати старостів до Килини. З горя Мавка йде до Марища.

ДІЯ ТРЕТЯ

У хмарну осінню ніч біля Лукашевої хати бовваніє постать Мавки. З лісу виходить Лісовик. Він пояснює, що наказав перетворити Лукаша на вовкулаку. Але Мавка надіється перетворити його на людину силою свого кохання. Лукаш лякається Мавки, тікає від неї.

Куць розповідає, що у сім'ї Лукаша порядкують злидні, свекруха з невісткою сваряться.

Мавка перетворюється на суху вербу, з якої хлопчик Килини вирізує сопілку. Сопілка промовляє голосом Мавки: "Як солодко грає, як глибоко крає, розтинає мені груди, серденько виймає..."

Килина хоче зрубати вербу, але Перелесник рятує її.

Килина просить чоловіка повернутися на село. Приходить загублена Доля, що вказує на сопілку. Лукаш дав Мавці душу, але позбавив її тіла. Але вона не журиться тілом, її кохання тепер вічне.

Лукаш починає грати. Мавка спалахує давньою красою, і чоловік кидається до неї. Але вона зникає. Починається сніг. Лукаш замерзає з усмішкою на устах.

Критика, коментарі до твору, пояснення (стисло):

У "Лісовій пісні" втілилося народне сприйняття навколишнього світу, давнє міфологічне мислення українців.

Гостро постає проблема відносин людини і природи, які дуже часто не є гармонійними. Людина звикла ставитися до природи, як до засобу, що робить її життя зручнішим. Використовуючи природні дари, людина не помічає своїх шкідливих дій.

Мавка є втіленням не тільки краси і беззахисності природи, але й духовної краси людини, що не може бути знищена в повсякденних дрібних турботах. Вона вічно відроджується.

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка - Лісова пісня (дуже стисло)

# data[].attributes.attachment_link.description
Драма-феєрія в 3-х діях Пролог Старий ліс на Волині, дика і таємнича місцина. Початок весни. З лісу вибігає "Той, що греблі рве". Вік перемовляється з потерчатами та Русалкою, яка нагадує йому про своє кохання, дорікає зрадою. Водяник сварить Русалку, що вона водиться з облудливим чужинцем. Він тільки зводить Русалок.

# data[].attributes.headline
Повний текст твору "Лісова пісня"

# data[].attributes.subject
Повний текст твору "Лісова пісня"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Драма-феєрія в 3-х діях

СПИС ДІЯЧІВ "ЛІСОВОЇ ПІСНІ"

ПРОЛОГ

"Той, що греблі рве". Русалка.
Потерчата (двоє). Водяник.

ДІЯ І

Дядько Лев. Перелесник.
Лукаш. Пропасниця (без мови).
Русалка. Потерчата.
Лісовик. Куць.
Мавка.

ДІЯ II

Мати Лукашева. Килина.
Лукаш. Русалка.
Дядько Лев. "Той, що в скалі
Мавка. сидить".
Русалка Польова. Перелесник.

ДІЯ III

Мавка. Хлопчик.
Лісовик. Лукаш.
Куць. Діти Килинині
Злидні. (без мови).

Мати Лукашева. Доля.
Килина. Перелесник.

ПРОЛОГ

Старезний, густий, предковічний ліс на Волині. Посеред лісу простора галява з плакучою березою і з великим прастарим дубом. Галява скраю переходить в куп'я та очерети, а в одному місці в яро-зелену драговину - то береги лісового озера, що утворилося з лісового струмка. Струмок той вибігає з гущавини лісу, впадає в озеро, потім, по другім боці озера, знов витікає і губиться в хащах. Саме озеро - тиховоде, вкрите ряскою та лататтям, але з чистим плесом посередині. Містина вся дика, таємнича, але не понура, - повна ніжної, задумливої поліської краси. Провесна. По узліссі і на галяві зеленіє перший ряст і цвітуть проліски та сон-трава. Дерева ще безлисті, але вкриті бростю, що от-от має розкритись. На озері туман то лежить пеленою, то хвилює од вітру, то розривається, одкриваючи блідо-блакитну воду.
В лісі щось загомоніло, струмок зашумував, забринів, і вкупі з його водами з лісу вибіг "Той, що греблі рве" - молодий, дуже білявий, синьоокий, з буйними і разом плавкими рухами; одежа на йому міниться барвами, від каламутно-жовтої до ясно-блакитної, і поблискує гострими злотистими іскрами. Кинувшися з потоку в озеро, він починає кружляти по плесі, хвилюючи його сонну воду; туман розбігається, вода синішає.

"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
З гір на долину
біжу, стрибаю, рину!
Місточки збиваю,
всі гребельки зриваю,
всі гатки, всі запруди,
що загатили люди, -
бо весняна вода,
як воля молода!

(Хвилює воду ще більше, поринає і виринає,
мов шукаючи щось у воді).

П о т е р ч а т а
(двоє маленьких, бліденьких діток у біленьких
сорочечках виринають з-поміж латаття)
П е р ш е
Чого ти тута блудиш-
Д р у г е
Чого зо сну нас будиш-
П е р ш е
Нас матуся положила
і м'якенько постелила,
бо на ріння, на каміння
настелила баговиння,
і лататтям повкривала,
і тихенько заспівала:
"Люлі-люлі-люлята,
засніть, мої малята!"
Д р у г е
Чого ж ти тут шугаєш-
П е р ш е
Кого ти тут шукаєш-

"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
Тую Русалку,
що покохав я змалку,
бо водяній царівні
нема на світі рівні!
Збігав я гори,
долини, яри, ізвори, -
милішої коханки
нема від озерянки.
Зіб'ю всю вашу воду,
таки знайду ту вроду!

(Бурно мутить воду).

П о т е р ч а т а
Ой леле! не нуртуй!
Хатинки не руйнуй!
Печера в нас маленька,
що збудувала ненька.
Убога наша хатка,
бо в нас немає татка...
(Чіпляються йому за руки, благаючи).
Ми спустимось на дно,
де темно, холодно,
на дні лежить рибалка
над ним сидить Русалка...
"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
Нехай його покине!
Нехай до мене зрине!

Потерчата поринають в озеро.

Виплинь же, мила!!

Русалка випливає і знадливо всміхається, радісно складаючи долоні. На ній два вінки - один більший, зелений, другий маленький, як коронка, перловий, з-під нього спадає серпанок.

Р у с а л к а
Се ти, мій чарівниченьку-!
"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
(грізно)
Що ти робила-
Р у с а л к а
(кидається немов до нього,
але пропливає далі, минаючи його)
Я марила всю ніченьку
про тебе, мій паниченьку!
Ронила сльози дрібнії,
збирала в кінви срібнії,
без любої розмовоньки
сповнила вщерть коновоньки...
(Сплескує руками, розкриває обійми,
знов кидається до нього і знов минає).
Ось кинь на дно червінця,
поллються через вінця!
(Дзвінко сміється).
"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
(з'їдливо)
То се й у вас в болоті
кохаються у злоті-
Русалка наближається до нього, він круто відвертається від неї, виром закрутивши воду.
Найкраще для Русалки
сидіти край рибалки,
глядіти неборака
від сома та від рака,
щоб не відгризли чуба.
Ото розмова люба!
Р у с а л к а
(підпливає близенько, хапає за руки,
заглядає в вічі)
Вже й розгнівився-
(Лукаво).
А я щось знаю, любчику,
хороший душогубчику!
(Тихо сміється, він бентежиться).
Де ти барився-
Ти водяну царівну
зміняв на мельниківну!
Зимові - довгі ночі,
а в дівки гарні очі, -
недарма паничі
їй носять дукачі!
(Свариться пальцем на нього і дрібно сміється).
Добре я бачу
твою ледачу вдачу,
та я тобі пробачу,
бо я ж тебе люблю!
(З жартівливим пафосом).
На цілу довгу мить тобі я буду вірна,
хвилину буду я ласкава і покірна,
а зраду потоплю!
Вода ж не держить сліду
від рана до обіду,
так як твоя люба
або моя журба!
"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
(поривчасто простягає їй обидві руки)
Ну, мир миром!
Поплинем понад виром!
Р у с а л к а
(береться з ним за руки і прудко кружляє)
На виру-вирочку,
на жовтому пісочку,
в перловому віночку
зав'юся у таночку!
Ух! Ух!

Ухкають, бризкають, плещуть. Вода б'ється в береги, аж осока шумить, і пташки зграями зриваються з очеретів.

В о д я н и к
(Виринає посеред озера. Він древній сивий дід,
довге волосся і довга біла борода
всуміш з баговинням звисають аж по пояс.
Шати на ньому - барви мулу, на голові корона
із скойок. Голос глухий, але дужий).
Хто тут бентежить наші тихі води-

Русалка з своєю парою спиняються і кидаються врозтіч.

Стидайся, дочко! Водяній царівні
танки заводити з чужинцем-! Сором!
Р у с а л к а
Він, батьку, не чужий. Ти не пізнав-
Се ж "Той, що греблі рве"!
В о д я н и к
Та знаю, знаю!
Нерідний він, хоч водяного роду.
Зрадлива і лукава в нього вдача.
Навесні він нуртує, грає, рве,
зриває з озера вінок розкішний,
що цілий рік викохують русалки,
лякає птицю мудру, сторожку,
вербі-вдовиці корінь підриває
і бідним сиротятам-потерчатам
каганчики водою заливає,
псує мої рівненькі береги
і старощам моїм спокій руйнує.
А влітку де він- Де тоді гасає,
коли жадібне сонце воду п'є
із келиха мого, мов гриф неситий,
коли від спраги никне очерет,
зоставшися на березі сухому,
коли, вмираючи, лілеї клонять
до теплої води голівки в'ялі-
Де він тоді-

Під час сеї мови "Той, що греблі рве" нишком киває Русалці, ваблячи її втекти з ним по лісовому струмку.

"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
(з укритою насмішкою)
Тоді я в морі, діду.
Мене на поміч кличе Океан,
щоб не спило і в нього чашу сонце.
Як цар морський покличе - треба слухать.
На те є служба, - сам здоровий знаєш.
В о д я н и к
Еге ж, тоді ти в морі... А мені,
якби не помагав мій друг одвічний,
мій щирий приятель осінній дощик,
прийшлось би згинуть з парою!

"Той, що греблі рве" незамітно ховається в воду.

Р у с а л к а
Татусю!
не може пара згинути, бо з пари
знов зробиться вода.
В о д я н и к
Яка ти мудра!
Іди на дно! Доволі тут базікать!
Р у с а л к а
Та зараз, тату! Вже ж його немає.
Я розчешу поплутаний сікняг.

(Виймає з-за пояса гребінку з мушлі,
чеше прибережне зілля),

В о д я н и к
Ну, розчеши, я сам люблю порядок.
Чеши, чеши, я тута підожду,
поки скінчиш роботу. Та поправ
латаття, щоб рівненько розстелялось,
та килим з ряски позшивай гарненько,
що той порвав пройдисвіт.
Р у с а л к а
Добре, тату.
Водяник вигідно вкладається в очереті, очима слідкуючи роботу Русалчину; очі йому поволі заплющуються.
"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
(вирнувши, стиха до Русалки)
Сховайся за вербою!
(Русалка ховається, оглядаючись на Водяника).
Поплинемо з тобою
ген на розтоки,
під бистрії лотоки,
зірвемо греблю рівну,
утопим мельниківну!

(Хапає Русалку за руку і швидко мчить
з нею через озеро. Недалеко від другого берега
Русалка спиняється і скрикує).

Р у с а л к а
Ой, зачепилася за дуб торішній!

Водяник прокидається, кидається навперейми
і перехоплює Русалку.

В о д я н и к
То се ти так-!. Ти, клятий баламуте,
ще знатимеш, як зводити русалок!
Поскаржуся я матері твоїй,
Метелиці Гірській, то начувайся!
"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
(з реготом)
Поки що буде, я ще нагуляюсь!
Прощай, Русалонько, сповняй коновки!

(Кидається в лісовий струмок і зникає).

В о д я н и к
(до Русалки)
Іди на дно! Не смій мені зринати
три ночі місячні поверх води!
Р у с а л к а
(пручаючись)
З якого часу тут русалки стали
невільницями в озері- Я - вільна!
Я вільна, як вода!
В о д я н и к
В моїй обладі
вода повинна знати береги.
Іди на дно!
Р у с а л к а
Не хочу!
В о д я н и к
А, не хочеш-
Віддай сюди вінець перловий!
Р у с а л к а
Ні!
то дарував мені морський царенко.
В о д я н и к
Тобі вінця не прийдеться носити,
бо за непослух забере тебе
"Той, що в скалі сидить".
Р у с а л к а
(з жахом)
Ні, любий тату,
я буду слухатись!
В о д я н и к
То йди на дно.
Р у с а л к а
(поволі опускаючися в воду)
Я йду, я йду... А бавитися можна
з рибалкою-
В о д я н и к
Та вже ж, про мене, бався.

Русалка спустилася в воду по плечі і, жалібно всміхаючись, дивиться вгору на батька.

Чудна ти, дочко! Я ж про тебе дбаю.
Таж він тебе занапастив би тільки,
потяг би по колючому ложиську
струмочка лісового, біле тіло
понівечив та й кинув би самотню
десь на безвідді.
Р у с а л к а
Але ж він вродливий!
В о д я н и к
Ти знов своєї-!
Р у с а л к а
Ні, ні, ні! Я йду!
(Поринає).
В о д я н и к
(поглядаючи вгору)
Уже весняне сонце припікає...
Ху, душно як! Прохолодитись треба.
(Поринає й собі),

ДІЯ І

Та сама містина, тільки весна далі поступила; узлісся наче повите ніжним зеленим серпанком, де-не-де вже й верховіття дерев поволочене зеленою барвою. Озеро стоїть повне, в зелених берегах,
як у рутвянім вінку.

З лісу на прогалину виходять дядько Лев і небіж його Лукаш. Лев уже старий чоловік, поважний і дуже добрий з виду; по-поліському довге волосся білими хвилями спускається на плечі з-під сивої
повстяної шапки-рогатки; убраний Лев у полотняну одежу і в ясно-сиву, майже білу свиту; на ногах постоли, в руках кловня (малий ятірець), коло пояса на ремінці ножик, через плече виплетений з лика
кошіль (торба) на широкому ремені.

Лукаш - дуже молодий хлопець, гарний, чорнобривий, стрункий, в очах ще є щось дитяче; убраний так само в полотняну одежу, тільки з тоншого полотна; сорочка випущена, мережана біллю, з виложистим коміром, підперезана червоним поясом, коло коміра і на чохлах червоні застіжки; свити він не має; на голові бриль; на поясі ножик і ківшик з лика на мотузку.

Дійшовши до берега озера, Лукаш зупинився.

Л е в
Чого ж ти зупинився- Тут не можна
зайти по рибу.

# data[].attributes.attachment_link.title
Лісова пісня - Леся Українка, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати повний текст "Лісова пісня" (автор: Українка Леся). Читати повністю електронну книгу Леся Українка - Лісова пісня онлайн в Бібліотеці української літератури УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Медіатекст про письменника

# data[].attributes.subject
Медіатекст про письменника

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
0:00 / 31:06•Watch full video

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Андрій Красоткін

# data[].attributes.attachment_link.title
Наша Леся (Фільм про Лесю Українку)

# data[].attributes.headline
Біографія Лесі Українки

# data[].attributes.subject
Біографія Лесі Українки

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Інтерактивна мапа місцями життя і творчости Лесі Українки.
Спецпроєкт Локальної історії до 150-річчя з дня народження письменниці.

Лесині маршрути

Ми знаємо її як Українку. І часто замикаємо у кордонах України. Ще частіше шкодуємо через хворобу, яка вбила її молодою. Попри те, Лариса Косач за свої 42 роки не мала меж. Ані географічних, ані літературних. Озеро Нечимне на Волині надихнуло її на "Лісову пісню", а "Камінного господаря", дії якого відбуваються в Іспанії, завершила у Грузії.

У Лесиних маршрутах, які склала літературознавиця Віра Агеєва, перелічено понад 20 міст світу, де відбулися переломні події у житті письменниці. Ця мапа про те, як Леся Українка вийшла далеко за межі України, при цьому України не втратила.

Новоград-Волинський
Лариса і Михайло Косачі, 1881 рік

Лариса Косач народилася 25 лютого 1871 року в Новограді-Волинському.
Мати - Ольга Драгоманова-Косач, письменниця, фольклористка (Олена Пчілка).
Батько - Петро Косач, правник, освітянин.

Змалку Лариса мала доброго друга - брата Михайла. Різниця у віці становила півтора року; вони були нерозлучними.

Молодша сестра Ольга Косач згадувала: "Міша й Леся" (у нас в родині, то ніби формула якась була: "Міша й Леся"), як вони були зовсім невеличкі, ще в Звягелі, то їм давали навіть колективне ім'я "Мишолосіє"".

Луцьк
Луцьк, початок ХХ століття (Джерело: Хроніки Любарта)

Року 1879 родина Косачів переїхала до Луцька. За спогадами Лесиної сестри Ольги, батька перевели туди на роботу, "щоб покарати його за українофільство" і за недозволену зустріч із Михайлом Драгомановим у Парижі.

У Луцьку 9-річна Леся написала першого вірша - "Надія".

Ні долі, ні волі у мене нема,
Зосталася тільки надія одна.

У 1881 році на Водохреще 10-річна Лариса застудилася під час процесії до річки Стир. Недуга розвинулася у туберкульоз кісток та суглобів.

Колодяжне

Один із будинків Косачів у Колодяжному -
"сірий" флігель.
Петро Косач (у дверях), праворуч від нього Лариса Косач, ліворуч - Микола й Ізидора.
Літо, 1899 року
(Джерело: facebook-сторінка Тамари Скрипки)

Один із будинків Косачів у Колодяжному - "сірий" флігель. Петро Косач (у дверях), праворуч від нього Лариса Косач, ліворуч - Микола й Ізидора. Літо, 1899 року (Джерело: facebook-сторінка Тамари Скрипки)

У травні 1882 року Косачі переїхали до Колодяжного, що під Ковелем. Це село стало їхнім постійним місцем проживання.

Сестра поетки згадувала: "Наша сім'я жила в дуже близьких стосунках з селянами, всі ми, в тому числі й Леся, може, ще більше, ніж хто, мали між колодяжненцями не лише знайомих, а й приятелів, і товаришок, і товаришів, тому весь їх побут дуже скоро став нам відомим, а далі й рідним".

Головна садиба маєтку Косачів згоріла під час Другої світової. На території обійстя діє меморіальний музей.

Львів
Леся Українка, 1888 рік (Джерело: Публічна бібліотека імені Лесі Українки)

У листопаді 1884 року у львівському часописі "Зоря" опублікували Лесину поезію "Конвалія". Це перший друкований твір, підписаний псевдонімом "Леся Українка". Ларисі було 13 років.

Може, колись оцей милий,
Що так любить дуже,
Тебе, квіточку зів'ялу,
Залишить байдуже!

Псевдонім допомогла визначити мати. Вірш опублікували на Галичині, а Косачі хотіли наголосити на тому, що авторка - з Наддніпрянщини, з Великої України. До того ж "Українець" - псевдонім Михайла Драгоманова, її дядька. Лариса-Леся почувалася його вихованкою і духовною переємницею.

Через дев'ять років, 1893-го, у Львові вийшла перша збірка Лесі Українки "На крилах пісень".

Я на гору круту крем'яную
Буду камінь важкий підіймать
І, несучи вагу ту страшную,
Буду пісню веселу співать.

З вірша "Contra spem spero!"

Іван Франко привітав дебютантку, назвав її "чи не поодиноким мужчиною на всю новочасну соборну Україну". Письменник намагався присоромити авторів-чоловіків, які зосереджувалися лише на особистих переживаннях.

Леся Українка часто бувала у Львові. Гостювала у Франків, приятелювала з Михайлом Павликом, Іваном Трушем.

Відень

Ольга Петрівна Косач
з дочкою Ларисою (Лесею Українкою).
Ялта (Крим), початок
січня 1898 року
(Джерело: facebook-сторінка
Тамари Скрипки)

Ольга Петрівна Косач з дочкою Ларисою (Лесею Українкою). Ялта (Крим), початок січня 1898 року
(Джерело: facebook-сторінка
Тамари Скрипки)

У січні 1891 року Леся з матір'ю побували у Відні, щоб проконсультуватись з лікарями. Скористалися можливістю подивитися найновіші вистави, музеї.

Леся написала додому захопленого листа: "Все чудові будинки в різних стілях, сила на них орнаментіки і скульптури, так що якось аж чудно дивиться. І коли ті люде успіли стілько всього понаставляти! Так, немовби ті статуї були якісь ляльки порцелянові і їх нічого не стоїть цілими десятками накупити. Що не дім, то зараз каріатіди, атланти, маски, генії і бог зна що! Та вже такого розкішного міста, як Відень, може, і в світі нема".

Ялта

Рік 1897. Ялта. 26-річна Леся перебувала на лікуванні в Криму. Курорт добре впливав на її самопочуття.

"Нога моя ходить ліпше - у себе в хаті я знов починаю часто губити палку, - тільки часом щось на неї находить, але рідко і не надовго. На гору мені не приходиться ходити, ходжу все більше берегом моря".

Враження від перебування біля моря описані в циклі "Кримські відгуки".

У Криму Леся познайомилася зі Сергієм Мержинським, до якого відчула симпатію. Він навчався в Київському університеті Святого Володимира. Був марксистом, ніцшеанцем.

"Мій новий знайомий Мержинський, - нарікала Леся, - все плаче, що море йому не видно, москіти його з'їдають і купання не те".

Гадяч

На світлині (зліва направо): Олена Пчілка, Леся Українка і Сергій Мержинський;
вгорі на копиці Ольга Косач (сестра Лесі), Олександр Драгоманов (рідний дядько по лінії матері), Ізидора Косач (наймолодша сестра Лесі).
Гадяч, 8 липня 1898 рік
(Джерело: facebook-сторінка Тамари Скрипки)

У липні 1898 року Сергій Мержинський відвідав садибу Драгоманових у Гадячі.
Після зустрічі Леся Українка присвятила йому вірш

Порвалася нескінчена розмова":
...Порвалася нескінчена розмова.
Тремтить вона, мов порвана струна,
В моєму серці. Від одного слова
Розкрилася в душі моїй труна.

Із Гадяча походила Лесина мати, Ольга Драгоманова-Косач. Вона придбала землю неподалік річки Псел і почала розбудовувати на ній маєток. Косачі назвали сімейну резиденцію "Хутір Зелений Гай".

Леся Українка не публікувала присвячені Мержинському вірші у прижиттєвих збірках.

Мінськ

Сергій Мержинський.
На звороті підпис: "Л. П. Косач
на добрую память. С. Мержинский.
"Одинокие люди"
уже наказаны тем,
что они одиноки. 23. VІІ. 1899".
(Джерело: facebook-сторінка
Тамари Скрипки)

Коли Леся повернулася в Україну, на столі знайшла подарунок від Сергія Мержинського - том творів Генріха Гейне. На книзі був підпис: "Пані Лесі на пам'ять про дружні і сердечні відносини".

У січні 1901 року, дізнавшись про важкий стан здоров'я Мержинського, Леся Українка вирушила до Мінська доглядати хворого друга.

Хотіла б я тебе, мов плющ, обняти
Так міцно, щільно, і закрить од світа.
З вірша "Хотіла б я тебе, мов плющ, обняти".

Біля хворого Мержинського за одну ніч Леся написала драматичну поему "Одержима".
Сергій Мержинський помер 3 березня 1901 року.

Чернівці

У квітні 1901 року Леся приїхала до Чернівців, гостювала в Ольги Кобилянської. Згодом відпочивала у Криворівні, на Гуцульщині.

Тон листування між подругами ставав все довірливішим, все інтимнішим. Від літа 1901 виробився особливий стиль звертання у третій особі: "хтось" і "хтосічок", "хтось біленький" і "хтось чорненький".

"Ой, якби то тут були ми так "хтось та ще хтось", як у Чернівцях, то б то було славно! але що вже казати".

"Хтось когось дуже жалує і любить, з охотою і сів би, і ліг би коло когось, і розважив би ліпше, ніж ті духи (хтось на них eifersüchtig), духи не можуть любити, а хтось може і любить".

Сан-Ремо

Лариса Косач
над Середземним морем
у Сан-Ремо (Італія).
Весна, 1902 рік
(Джерело: facebook-сторінка
Тамари Скрипки)

У листопаді 1901 року Леся Українка поїхала на лікування до Сан-Ремо, в Італії. На віллі "Наталія", де мешкала родина Косачів, нині встановлено меморіальну таблицю.

Леся захоплено розповідала про відвідини Венеції. Ользі Кобилянській писала: "Хтось тепер сидить над самісіньким морем, під ясним-ясним сонцем і пише до когось, поклавши відому комусь таблицю з бібули собі на коліно, пише не менше відомим "аршином" - без нього і в Італії хтось не міг би жити - комусь гаряче (але то славно!)".

Берн та Цюріх

У травні 1902 року Леся Українка вирушила до України. Спершу відвідала Швейцарію. Консультувалася в лікарів у Берні та Цюриху.

Тіфліс

У Лесі Українки склалися стосунки з етнографом і фольклористом Климентом Квіткою. У вересні 1903 року вони разом вирушили до Грузії. Він працював у Тбілісі. Їхали через Одесу та Батумі.

Леся Українка ділилася спогадами про криваву розправу поліції над учасниками політичної демонстрації у січні 1905 року: "В Тифлісі був теж один такий "весняний" день, коли калюжі людської крові стояли на тротуарах до вечора. Не до спокійних тем при таких обставинах..."

Листівка Лесі з Тбілісі,
1901 рік

Санкт-Петербург

Ізидора Косач, 1890-ті
(Джерело: Публічна бібліотека
імені Лесі Українки)

У жовтні 1905 року поетеса терміново виїхала до Санкт-Петербургу, щоб "рятувати Дору, що була поїхала туди на рільничі курси та й захорувала". Молодша сестра Лесі Українки, Ізидора Косач, навчалася на Жіночих сільськогосподарських курсах імені Стебута. Лариса доглядала за 17-річною дівчиною, лише за кілька тижнів вони разом повернулися до Києва.

Леся Українка застала в Петербурзі революційні події. "Хтось три тижні просидів коло неї, перетривав там усі залізничні страйки, бачив народження російської "конституції" [...], надивився на червоні прапори, наслухався співів і великих слів, а потім вернувся в розбитий "чорною сотнею" Київ", - писала Кобилянській.

Київ

Леся Українка у київській квартирі матері Ольги Косач.
Початок травня 1913 року.
Зліва направо: Ізидора Косач-Борисова, Лариса Косач-Квітка, Ольга Косач, Михайло Кривинюк, Ольга Косач-Кривинюк, Юрій Борисов (стоїть за ними).
(Джерело: facebook-сторінка Тамари Скрипки)

У 1899 році Косачі пригледіли собі квартиру в Києві на вулиці Маріїнсько-Благовіщенській, 97 (тепер вулиця Саксаганського). У цьому будинку нині Музей Лесі Українки.

У Києві Леся бувала переважно проїздом. Затримувалася в осінньо-зимові сезони у 1899-1901 та 1905-1907 роках.

Проти ночі 18 січня 1907 року жандарми ретельно обшукали київську квартиру сім'ї Косачів. Слідчі дії були пов'язані з підозрою щодо їхньої участі в українських організаціях соціал-демократичного спрямування. Лесю Українку і її сестру Ольгу заарештували на добу.

У листі до матері поетеса писала: "Ну, ти вже знаєш про ту халепу, що звідкись було взялася на нас. Якась чисто божевільна історія: натаскати людей, не раз хворих і старих, по участках, і, не спитавши навіть нічогісінько, відпустити восвоясі, - кому й нащо потрібно, щоб люде сі одну ніч не ночували дома? [...] Камера більш-менш чиста і товариство не уголовне, та ще Гр[інчен]ко, що був нашим vis à vis по камері, поділився з нами присланою йому з дому стравою".

Того ж 1907 року в Києві Леся Українка та Климент Квітка побралися. Через рік переїхали до Грузії, де мешкали впродовж п'яти років.

Нечимне

25 липня 1911 року датовано чорновий автограф драми-феєрії "Лісова пісня".

У листі до матері Леся Українка писала, що "Лісову пісню" роками виношувала в уяві підо впливом українського фольклору та краси волинської природи: "А то ще я й здавна тую мавку "в умі держала..." І над Нечімним вона мені мріла... Зачарував мене сей образ на весь вік".

Озеро Нечимне розташоване за 15 кілометрів від Колодяжного. Косачі неодноразово там бували.

Кутаїсі

Леся Українка з родиною у своєму помешканні у Кутаїсі, 1911 рік.
Зліва направо: Маруся, прийнята дочка Ф. Карпова, Климент Квітка, Леся Українка
(Джерело: з книги "Дворянське гніздо Косачів", І. Денисюк, Т. Скрипка)

24 травня 1912 року в листі до Агатангела Кримського з Кутаїсі поетеса писала про остаточне закінчення українського "Дон Жуана" - п'єси "Камінний господар": "Драма (знов-таки драма!) зветься "Камінний господар", бо ідея її - перемога камінного, консервативного принципу, втіленого в Командорі, над роздвоєною душею гордої, егоїстичної жінки донни Анни, а через неї і над Дон Жуаном, "лицарем волі"... Так чи інакше, але от уже і в нашій літературі є "Дон Жуан" власний, не перекладений".

Київ, Байкове кладовище

7 серпня 1913 року Лесю Українку поховали в Києві. Поліція пильнувала, аби процесія не перетворилася на національну маніфестацію. Поминальну ходу супроводжували кінні жандарми. Впродовж усієї жалобної ходи від залізничного вокзалу до Байкового цвинтаря співав чоловічий хор. Промови на похороні заборонили.

Радянська влада переслідувала найближче оточення Лесі Українки - матір, чоловіка, сестер, друзів. Родині вдалося зберегти архів. Під час Другої світової війни сестра Ольга Косач-Кривинюк змогла вивезти Лесині рукописи на Захід та видати їх без цензурних втручань.

# data[].attributes.attachment_link.title
Лесині маршрути - Локальна історія

# data[].attributes.attachment_link.description
Інтерактивна мапа місцями життя і творчости Лесі Українки. Спецпроєкт Локальної історії до 150-річчя з дня народження письменниці.