# data[].attributes.headline
трансформація

# data[].attributes.subject
трансформація

# data[].attributes.body
(видозміна спадкової інформації за рахунок активного поглинання клітиною невеликих ділянок ДНК)

# data[].attributes.body
(видозміна спадкової інформації за рахунок активного перенесення вірусами невеликих ділянок ДНК)

# data[].attributes.headline
 кон'югація 

# data[].attributes.subject
 кон'югація 

# data[].attributes.body
(видозміна спадкової інформації за рахунок перенесення невеликих ділянок ДНК через цитоплазматичні місточки)

# data[].attributes.headline
Обмін спадковою інформацією 

# data[].attributes.subject
Обмін спадковою інформацією 

# data[].attributes.body
Деяким бактеріям властиві статеві процеси, за яких немає мейозу й не утворюються гамети, немає злиття клітин з утворенням диплоїдної зиготи, але відбувається видозміна спадкової інформації. Це процес генетичної рекомбінації, суть якого полягає в тому, що із клітини-донора у клітину-реципієнт переноситься частина генетичного матеріалу. Відомо три типи таких процесів:

# data[].attributes.headline
Спороутворення 

# data[].attributes.subject
Спороутворення 

# data[].attributes.body
Бактеріальні спори –– це клітини з пониженим метаболізмом, оточені багатошаровою оболонкою, стійкі до впливів, що викликають загибель звичайних клітин. Спороутворення служить як для переживання несприятливих умов, так і для розселення бактерій. Потрапивши у відповідне середовище, спора проростає, перетворюючись на вегетативну (що ділиться) клітину. У більшості випадків спороутворення у прокаріотів спричинюється браком поживних речовин, нагромадженням у середовищі шкідливих продуктів обміну, несприятливою температурою, зміною pH тощо. У представників багатьох паличкоподібних бактерій (бацили, клостридії) всередині клітин утворюються округлі або еліптичні ендоспори. Вони мають центральну частину з ДНК, яка припинила життєдіяльність і не поділяється, цитоплазму з певними органелами, і дуже щільну багатошарову оболонку. Ендоспори не виявляють жодного метаболізму і можуть витримувати високі рівні ультрафіолетового випромінювання, гамма-випромінювання, дезінфікуючих засобів, нагрівання, тиску і висушування. У такому неактивному стані прокаріоти у деяких випадках можуть залишатися життєздатними протягом мільйонів років та виживати навіть у космічному просторі.

# data[].attributes.body
Існують два типи рухливих прокаріотів: повзаючі та плаваючі. Багато бактерій (спірили, холерний вібріон) здатні до самостійного руху за допомогою органел руху, якими є джгутики простої будови. Кількість джгутиків буває різна (від одного до багатьох). Такі прокаріоти будуть плаваючими. Деякі планктонні бактерії містять газові вакуолі – немембранні органели, що містять деяку кількість газу. За рахунок регулювання їх відносного об'єму водні бактерії можуть виконувати вертикальні міграції. Повзаючі прокаріоти (ціанобактерії, сіркобактерії) можуть пересуватися по твердому субстрату за допомогою білкових фібрил, які містяться в клітинній оболонці. Усі механізми пересування на поверхнях називаються разом бактеріальним ковзанням. Вони включають використання ворсинок та інші, ще невідомі механізми. Рухомі бактерії можуть приваблюватися або відштовхуватися певними стимулами; така поведінка називається таксисом – наприклад, хемотаксис, фототаксис, механотаксис, магнетотаксис та ін.

# data[].attributes.headline
•Дуже важливою харак

# data[].attributes.body
•Дуже важливою характеристикою прокаріотів є їх відношення до вільного кисню. За цією ознакою їх поділяють на АЕРОБІВ ТА АНАЕРОБІВ. Аероби можуть жити лише в умовах наявності вільного кисню, а для анаеробів він є смертельною отрутою. Проте, серед них є і факультативні аероби, які певний час можуть обходитися без кисню.

# data[].attributes.body
•Симбіонти теж споживають органічні речовини живих організмів, але роблять це на взаємовигідній основі, тобто приносять своїм партнерам і якусь користь.
Симбіотичні прокаріоти в кишечнику людини виробляють вітамін В12, а в шлунку корови беруть участь у процесах травлення целюлози.

# data[].attributes.body
Паразити живляться органічними речовинами живих організмів, завдаючи їм шкоди
До паразитичних гетеротрофів належать усі збудники бактеріальних захворювань

# data[].attributes.body
. Сапротрофи споживають мертву органіку
Сапротрофні прокаріоти беруть активну участь у процесах ґрунтоутворення

# data[].attributes.headline
Гетеротрофи 

# data[].attributes.subject
Гетеротрофи 

# data[].attributes.body
•Автотрофні прокаріоти можуть бути хемо- або фотосинтетиками. Фотосинтетики утворюють органічні речовини з використанням енергії світла.
•Фотосинтез здійснюють ціанобактерії, пурпурні бактерії, зелені бактерії та деякі архебактерії. Цей процес різні види прокаріотів можуть здійснювати як з допомогою хлорофілів, так і за участі інших пігментів. Хемосинтетики створюють органічні речовини за рахунок енергії хімічних реакцій. Так, нітрифікуючі бактерії окиснюють амоніак, водневі бактерії — водень, сіркобактерії окиснюють H

# data[].attributes.headline
Особливості життєдіяльності прокаріотів

# data[].attributes.subject
Особливості життєдіяльності прокаріотів

# data[].attributes.body
. Автотрофи самостійно синтезують органічні речовини з неорганічних, а гетеротрофи споживають уже готові.

# data[].attributes.body
Найчастіше прокаріоти розмножуються нестатевим поділом клітини навпіл (бінарний поділ): за допомогою перегородки і перешнуровуванням. У деяких одноклітинних ціанобактерій виявлено множинний поділ з утворенням величезної кількості дрібненьких клітин, фрагментацію за рахунок особливих клітин – гетероцист. Деякі бактерії, хоча теж розмножуються безстатево, формують складніші відтворюючі структури, які полегшують поширення нових дочірніх клітин. Наприклад, утворення плодових тіл міксобактеріями, створення повітряних гіф представниками роду Streptomyces та брунькування. Брунькування означає формування виступу, який пізніше відокремлюється, формуючи окрему клітину. Прокаріотам властивий високий темп розмноження. За сприятливих умов час генерації (час, упродовж якого відбувається поділ клітини) для багатьох видів коливається в межах від 15 до 30 хв.

# data[].attributes.body
Прокаріоти відзначаються простотою форми і всю їх різноманітність за цією ознакою можна звести до декількох груп: кулясті, паличкоподібні, звивисті і нитчасті. Кулясті прокаріоти – коки – бувають сферичні, еліпсоподібні, бобоподібні і ланцетоподібні. За характером поділу, розміщенням і властивостями клітин поділяються на мікрококи (поодинокі клітини), диплококи (пара клітин), стрептококи (ланцюжки клітин), тетракоки (чотири клітини), сарцини (пакунки по 8-16 і більше клітин), стафілококи (скупчення клітин у вигляді виноградного грона). Паличкоподібні прокаріоти прийнято поділяти на бацили (паличкоподібні з ендоспорами в центрі клітини) і клостридії (паличкоподібні з ендоспорами на кінці клітини). До звивистих прокаріотів належать вібріони (у вигляді коми), спірили (у вигляді спіралі у 2-3 оберти) і спірохети (у вигляді спіралі більше ніж у 3 оберти). Нитчастими є прокаріоти у вигляді ниток з багатьох клітин, з'єднаних за допомогою слизу, чохлів, плазмодесмів тощо. Вони можуть плавати у воді або бути прикріпленими до субстрату. Уся ця різноманітність форм бактерій визначається структурою їх клітинної стінки та цитоскелету. Ці форми важливі для функціонування бактерій, оскільки вони можуть впливати на здатність бактерій отримувати поживні речовини, прикріплятися до поверхонь, рухатися і рятуватися від хижаків. Отже, переважна більшість прокаріотів є мікроскопічними і порівняно з різноманітністю форм, що існує у світі макроорганізмів, морфологічні типи прокаріотичних організмів досить обмежені.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Уроки біології, Тютюнникова Наталія

# data[].attributes.attachment_link.title
Біологія 9 клас. Типи клітин. Прокаріоти та Еукаріоти.  Будова прокаріотичної клітини

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Юлия Харитонова

# data[].attributes.attachment_link.title
Бактерії та археї. Урок біології в 9 класі

# data[].attributes.headline
•Переважна більшість

# data[].attributes.body
•Переважна більшість прокаріотів є одноклітинними організмами. Вони можуть утворювати агрегати з кількох клітин, що оточені спільною слизовою капсулою, але це просто колонії. Лише деяких з них, наприклад нитчастих ціанобактерій і актиноміцетів, можна назвати багатоклітинними.

# data[].attributes.headline
•Цитоплазма прокаріо

# data[].attributes.body
•Цитоплазма прокаріотів представлена напіврідким цитозолем, у якому розташовані поодинокі рибосоми, і нуклеоїдом (кільцевою молекулою ДНК). Мембранні органели в цитоплазмі відсутні, але плазматична мембрана клітини може утворювати впинання, які виконують різноманітні функції. Середній розмір клітин прокаріотів — від 0,1 до 10 мкм.

# data[].attributes.headline
•Прокаріотичні кліти

# data[].attributes.body
•Прокаріотичні клітини складаються з поверхневого апарата й цитоплазми. До складу поверхневого апарата зазвичай входять плазматична мембрана і клітинна стінка, але в деяких прокаріотичних організмів клітинна стінка може бути відсутньою. Як додаткові елементи до поверхневого апарата у прокаріотів можуть входити бактеріальні джгутики, слизові капсули й різноманітні вирости плазматичної мембрани.

# data[].attributes.headline
Будова прокаріотів 

# data[].attributes.subject
Будова прокаріотів 

# data[].attributes.headline
•Також дуже схожі на

# data[].attributes.body
•Також дуже схожі на еукаріотичні такі процеси в клітинах архебактерій, як реплікація, транскрипція і трансляція. Еубактерії витіснили архебактерії з більшості зручних місць проживання. Тому ці організми трапляються переважно в екстремальних умовах — у солоних і гарячих джерелах, вічній мерзлоті, на великих глибинах океанів і в товщі земної кори.

# data[].attributes.headline
Архебактерії 

# data[].attributes.subject
Архебактерії 

# data[].attributes.body
Архебактерій набагато менше — близько п’ятдесяти видів. Вони суттєво відрізняються від еубактерій. У їхній клітинній стінці відсутні пептидоглікани, яких у стінках клітин еубактерій багато. У генетичному матеріалі архебактерій є послідовності, які багато разів повторюються, а в генах наявні некодуючі ділянки — нітрони, що є характерними ознаками еукаріотичних клітин.

# data[].attributes.headline
•У несприятливих умо

# data[].attributes.body
•У несприятливих умовах багато представників еубактерій утворюють спори, стійкі до дії зовнішніх факторів. Під час утворення спори частина цитоплазми, яка містить нуклеоїд, ущільнюється й оточується мембраною. На поверхні цієї мембрани утворюється оболонка спори. Частина клітини, яка залишилася поза мембраною, відмирає.

# data[].attributes.body
До еубактерій відносять бактерії, ціанобактерії та мікоплазми. Будова клітин еубактерій є типовою для прокаріотів, лише мікоплазми втратили клітинну стінку і ззовні вкриті лише однією плазматичною мембраною. Зараз виділяють не менше десяти тисяч видів еубактерій.

# data[].attributes.headline
Прокаріоти – це організми, що не мають сформованого клітинного ядра, покритого оболонкою, і типового хромосомного апарату. У них є єдина багаторазово перекручена кільцева молекула ДНК в комплексі з небагатьма молекулами білка, яку іноді теж називають хромосомою.

# data[].attributes.subject
Прокаріоти – це організми, що не мають сформованого клітинного ядра, покритого оболонкою, і типового хромосомного апарату. У них є єдина багаторазово перекручена кільцева молекула ДНК в комплексі з небагатьма молекулами білка, яку іноді теж називають хромосомою.

# data[].attributes.headline
Прокаріотичні органі

# data[].attributes.body
Прокаріотичні організми вивчає наука бактеріологія.