# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Андрі́й Лю́бка ( 3 грудня 1987, Рига, Латвія) - український поет, перекладач і есеїст.

Народився в Ризі. Довгий час мешкав у місті Виноградів Закарпатської області. Закінчив Мукачівське військове училище. У 2009 році закінчив українську філологію Ужгородського національного університету, у 2014 -- балканістику Варшавського університету.

Автор збірок поезій "Вісім місяців шизофренії" (2007), "ТЕРОРИЗМ" (2008), "Сорок баксів плюс чайові", книжки прози "КІЛЕР. Збірка історій" (2012, ЛА "Піраміда", Львів), книжки есеїв і колонок "Спати з жінками" (2014, Meridian Czernowitz і "Книги-ХХІ"), роману "Карбід" (2015, фіналіст конкурсу "Книга року BBC"), збірки оповідань "Кімната для печалі" (2016, Meridian Czernowitz) та збірки історій "Саудаде" (2017, Meridian Czernowitz), роману "Твій погляд, Чіо-Чіо-сан" (2018), книжки "У пошуках варварів: подорож до країв, де починаються й не закінчуються Балкани" (2019, фіналіст конкурсу Книга Року BBC) та книги "малий український роман" (2020).

У 2012 році в австрійському видавництві "BAES" видано збірку віршів автора, перекладених німецькою мовою - "Notaufname". У травні 2013 року в польському видавництві "Biuro literackie" (Вроцлав) вийшла збірка оповідань автора у перекладах Богдана Задури - "Killer", у 2016 році в люблінському видавництві "Warsztaty Kultury" вийшов "Karbid", це видання у 2017 році стало фіналістом престижної центральноєвропейської премії ANGELUS. У 2018 році польською вийшла збірка оповідань „Pokój do smutku" (Кімната для печалі"). У 2019 році в Словенії вийшов "Karbid" у перекладі Яни Волмаєр та Пріможа Лубея. У 2020 році в Північній Македонії вийшов роман "Твій погляд, Чіо-Чіо-сан" у перекладі Іґоря Станойоскі. У 2020 році в лондонському видавництві "Jantar Publishing house" побачив світ роман "Карбід" Андрія Любки в перекладі Райлі Костіґана та Айзека Віллера (ввійшов у лонґліст EBRD Literature Prize 2021). У 2021 році в люблінському видавництві "Warsztaty Kultury" у перекладі Богдана Задури вийшов роман "Twoje spojrzenie, Cio-Cio-san", у видавництві Dom Literatury w Lodzi - збірка вибраних віршів Андрія Любки "Nieudane próby samobójstwa", у литовському видавництві "Sofoklis" вийшов "Карбід" литовською мовою, а в сербському видавництві "Arhipelag" вийшов "Карбід" сербською мовою.

У 2021 році "Дикий театр" у Києві поставив виставу за романом "Карбід" (режисер - Олексій Доричевський).

Учасник багатьох українських та міжнародних культурних заходів в Україні, Німеччині, Чехії, Польщі, Латвії, Литві, Росії, Сербії, Македонії, Чорногорії, Австрії, Туреччині, Швеції та Бразилії (у Берліні, Москві, Варшаві, Києві, Празі, Стамбулі, Кракові, Інсбруку, Ляйпціґу, Львові, Одесі, Харкові, Струзі, Подґоріці, Новому Саді, Мюнхені, Охриді, Вільнюсі, Дармштадті, Тірадентесі, Стокгольмі, Ріо-де-Жанейро та ін.).

Гостьовий редактор спеціального числа польського журналу "Tygiel Kultury", присвяченого сучасній українській культурі (Лодзь, 2010), та спецвипуску про Україну до сербської щоденної газети "Данас" (Белґрад, 2016).

Член Українського центру міжнародного PEN-клубу.

Переклав із польської чотири збірки віршів видатного польського поета Богдана Задури, які у 2012 році вийшли у видавництві "Піраміда" книгою "Нічне життя" (вибрані поезії останніх років), книжку нагороджено літературною премією ім. Г.Сковороди. У 2015 році переклав книжку вибраних віршів Богдана Задури "Найгірше позаду".

У 2014 переклав книжку польської репортерки Лідії Осталовської "Акварелі" про життя Діни Ґотлібової та долю ромів під час та після Другої світової війни (Видавництво Книги-ХХІ і Meridian Czernowitz, 2014).

У 2016 році переклав із сербської роман "Комо" Срджана Валяревича, з хорватської - поетичну збірку Марка Поґачара "Людина вечеряє в капцях свого батька", з англійської - вірші кількох поетів для "Антології молодої поезії США". У 2017 році переклав культовий роман сербського письменника Светислава Басари "Фама про велосипедистів". У 2018 році в перекладі Андрія Любки вийшла книжка "Концерт" боснійського письменника Мухарема Баздуля. У 2019 році у "Видавництві 21" вийшли роман хорватського письменника Мілєнка Єрґовича "Батько" і роман "У трюмі" сербського письменника Владимира Арсенієвича в перекладах Андрія Любки. У 2020 році у перекладі Андрія Любки вийшов роман "Музей безумовної капітуляції" хорватської письменниці Дубравки Уґрешич, в 2021 - у перекладі з сербської роман Нобелівського лауреата Іво Андрича "Проклятий двір", роман "Паннонське чудовиське" бачванського русина Миколи Шанти, роман Мілєнка Єрґовича "Волґа, Волґа", роман хорватського письменника Слободана Шнайдера "Мідна доба" та дитячий артбук про Лемківщину польської письменниці Марії Стшелецької "Літо в Бескидах".

У 2012 році разом з Dj Dimka Special-K видав альбом аудіовіршів "Перед вибухом поцілуємося", а в 2013 - альбом аудіопоезії "Я ненавиджу ранки".

Колумніст видань Радіо Свобода, Збруч, День.

Вірші та переклади друкували у журналах "Київська Русь", "ШО", "Всесвіт", "Потяг-76", "Post-Поступ", альманахах "Джинсове покоління", "Карпатська саламандра", "Корзо", "Кур'єр Кривбасу" та ін.

Лауреат літературної премії "Дебют" (2007).

Лауреат літературної премії "Київські лаври" (2011).

Лауреат літературної премії Фонду Ковалевих (США) за найкращу прозову книжку року (2017).

Лауреат премії імені Юрія Шевельова за модерну есеїстику (книжка "Саудаде", 2017).

Гість письменницької резиденції, стипендіат "Homines Urbani" Stowarzyszenie Willa Decjusza в Кракові, Польща (2009).

Гість письменницької резиденції, стипендіат Ventspilshouse, Латвія (Вентспілс, 2010).

Стипендіат програми міністра культури Польщі "Gaude Polonia", Варшава, Польща (2010 та 2012).

Гість письменницької резиденції, стипендіат Internationalen Haus der Autorinnen und Autoren Graz (Ґрац, Австрія, 2012).

Гість письменницької резиденції Baltic Centre for Writers and Translators (острів Ґотланд, Швеція, 2015).

Письменник-резидент в інституті New Europe College (Бухарест, Румунія, 2016).

Гість письменницької резиденції в місті Бучач (Україна, 2016).

Гість письменницької резиденції в місті Печ (Угорщина, 2016).

Володар CEI Fellowship Vilenica (Словенія, 2017).

Гість письменницької резиденції Kuća za pisce (Хорватія, 2018).

Гість письменницької резиденції KROKODIL (Сербія, 2019).

Гість письменницької резиденції Wien MuseumsQuartier (Австрія, 2019).

Один із кураторів Міжнародного літературного фестивалю "Київські лаври - 2009 та 2013".

Один із кураторів Міжнародного поетичного фестивалю Meridian Czernowitz (2014).

Один із організаторів акцій в Ужгороді на підтримку Віктора Ющенка під час Помаранчевої революції. На президентських виборах у Білорусі в 2006 році юнак був спостерігачем на виборах та одним із групи радників кандидата в Президенти Аляксандра Мілінкевіча, брав участь у акціях протесту. Просидів 15 діб у білоруській в'язниці та був висланий з країни.

У 2006-2008 роках очолював Студентський Парламент Ужгородського Національного Університету.

У лютому 2012 року читачі порталу Мукачево.нет під час відкритого голосування обрали Андрія Любку "Найзавиднішим женихом Закарпаття".

У 2013 році Андрій зіграв головну роль (поета-ловеласа) в романтичному кліпі гурту "Rock-H" (Рокаш) на пісню "До милої". У 2016 році посів 10-те місце в рейтингу "Топ-100: впливові люди Закарпаття", який щороку укладають експерти ужгородської газети "Неділя".

Окремі твори перекладено англійською, німецькою, китайською, португальською, івритом, російською, чеською, польською, сербською, македонською, литовською, словацькою, грузинською, румунською та турецькою мовами.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
андрій любка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сорок баксів

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
спати з жінками

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
життєвий і творчий шлях

# data[].attributes.attachment_link.title
Біографія Андрія Любки

# data[].attributes.attachment_link.description
Андрі́й Лю́бка ( 3 грудня 1987, Рига, Латвія) - український поет, перекладач і есеїст. Народився в Ризі. Довгий час мешкав у місті Виноградів Закарпатської області. Закінчив Мукачівське військове училище. У 2009 році закінчив українську філологію Ужгородського національного університету, у 2014 -- балканістику Варшавського університету.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Стахурська

# data[].attributes.attachment_link.title
10 несподіваних фактів про Андрія Любку - Блог Yakaboo.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Якщо судити про письменника за його продуктивністю, Андрій Любка стоятиме в перших лавах серед українських авторів. Щороку він видає нову книжку, а ще перекладає з балканських мов і пише колонки для авторитетних українських та закордонних видань. Харизма - його друге ім'я, а шалена популярність Андрія Любки серед українських читачів не залишає його романам жодних шансів...

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Любка Андрій Степанович — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
український поет, прозаїк, перекладач, есеїст

# data[].attributes.attachment_link.title
Андрій ЛЮБКА: «Три книжки, які раджу прочитати» | Мiжнародна лiтературна корпорацiя MERIDIAN CZERNOWITZ

# data[].attributes.attachment_link.description
Розмову з молодим популярним прозаїком, поетом, есеїстом Андрієм Любкою приурочено до фіналу великого презентаційного туру його нового роману «Карбід» (книжка, до речі, ввійшла до «короткого списку» літературної премії «Книга року Бі-Бі-Сі»). Тривала подорож країною — добрий привід підсумувати враже…

# data[].attributes.attachment_link.title
Андрій Любка

# data[].attributes.attachment_link.description
Андрій Любка - український письменник, перекладач. Лауреат премії Фонду Ковалевих та відзнаки імені Юрія Шевельова (2017) за есеїстику. Член Українського PEN-клубу. Окремі його твори перекладено 13 мовами світу.

# data[].attributes.attachment_link.title
Вірші Андрія Любки | OnlyArt

# data[].attributes.attachment_link.description
separator headline="h2" title="Андрій Любка"] [one_half] [separator headline="h3" title="Вірші"] Вірш як вид самотортури Шансон Вірус Час від часу Джеймс Бонд Ти Спроби самогубства Нірвана Я.П. Джазмен Петрові Мідянці Наші весни Тебе не забуду Пікасо Love Любов Річка Накриття Пиво Спілка Передчування смерти Дещо звідти Наше життя Я дімедролю. Читаю вірші.