# data[].attributes.body
Publius Ovidius Naso va néixer a Sulmona l’any 43 aC en una família benestant. Ovidi va ser un autor romà. Va estudiar retòrica a Roma i va completar la seva formació amb un viatge pel món hel·lènic. Quan va tornar a roma va decidir dedicar-se a l’àmbit judicial però poc després va deixar-ho per aprofundir en l’escriptura. Ovidi va escriure sobre tot sobre temes d’amor i de mitologia. Just després el seu pare li busca una muller amb la que s’acaba divorciant, cosa que passa dues vegades. Amb la tercera muller troba la felicitat en la relació i tenen una filla. L’any 8 aC és enviat a l’exili per l’Emperador August a Tomis. Morirà a Tomis després de quasi 10 anys a l’exili l'any 17 aC.

Algunes obres a destacar son Heroides (les Heroïnes), Ars Amatoria (l’art d’estimar) i Metamorphoses (Metamorfosis)

OVIDIVS

# data[].attributes.body
El nom complet d'Ovidi és Publius Ouidius Naso. Va néixer a l'Itàlia central, en concret a Sulmona el 43 a.C. Provenia d'una família benestant i per tant, va poder estudiar retòrica a Roma i completar la seva formació en un viatge al món hel·lènic. Quan retorna a Roma després del viatge, fa una carrera judicial, però en poc temps abandona aquesta carrera i es dedica completament a la poesia. Freqüenta el cercle Messala Corví. La seva obra reflexa perfectament la vida de l'alta societat romana.
Ovidi ha d'exiliar-se per ordre d'August a Tomis ( i aquest fet apareix en alguns dels seus poemes, en un d'ells explica la raó de l'exili. A causa de la falta d'amics, muller, llibres, a Ovidi li va costar molt adaptar-se a Tomis, però en cap moment deixa d'escriure.
Ovidi escriu obres de diversos gèneres poètics: poesia elegíaca d'amor, poesia didàctica d'amor, poesia èpica, poesia didàctica patriòtica i poesia elegíaca d'exili.

ESTÀTUA D'OVIDI a Constanta, Romania. Aquesta ciutat és on havia estat enviat quan va estar exiliat, i on va morir. Antigament es denominava Tomis.

# data[].attributes.body
Publius Ovidius Naso va ser un poeta romà que va escriure sobre temes d'amor, dones  i transformacions mitològiques. Es un dels tres poetes per excel·lència de la literatura llatina. La seva poesia, molt imitada durant el final de l'edat antiga i l'edat medieval, va tenir una influència decisiva en l'art i literatura d'Europa durant molts segles.

Es coneix bé la vida d'Ovidi, va néixer a Sulmona (Itàlia central) el 43 a. C. en una família benestant. Va estudiar retòrica a Roma i es va dedicar a la carrera judicial, però aviat la va abandonar per dedicar-se plenament a la poesia, segons li permetia la seva  situació econòmica. Després de divorciar-se dues vegades va trobar la felicitat conjugal amb la seva tercera esposa. La seva obra és un reflex fidel de la vida de l'alta societat romana, de la qual ell mateix era sens dubte una figura destacada.

L'any 8 d. C. August condemna Ovidi a l'exili, l'obliga a abandonar Roma i a viure desterrat a Tomis, una ciutat de la costa occidental del mar Negre (l'actual Constança, Romania), a l'últim confí de l'Imperi i de la civilització. Ovidi en els seus poemes n'explica les raons , un poema i una equivocació. Els estudiosos moderns estan d'acord que el poema va ser l'Art amatòria, clarament contradictori amb els valors morals propugnats pel príncep, però sobre el error comès pel poeta s'han formulat multitud d'hipòtesis. Una possibilitat és que fos còmplice d'un adulteri escandalós de Júlia, la néta d'August. El fet és que August tria un càstig cruel en apartar el poeta de tot allò que  és el més important per a ell: la vida de societat i cultural, els llibres, la mateixa llengua llatina. De tota manera no va deixar d'escriure sinó que la seva poesia va donar un gir sobtat, reflectit sobretot en les elegies doloroses.

August morirà sense perdonarlo i al cap de poc, Ovidi morirà sense haver tornat mai a Roma.

# data[].attributes.body
Publi Ovidi Nasó va ser un poeta romà tot i que també va excercir càrrecs públics. Va pertànyer al cercle literari de Messala, grup de gent que no compartia els objectius polítics de l’emperador August i allà va adquirir les influències que el van convertir en un poeta d'èxit. Finalment August el va desterrar per causes desconegudes i causa de l'exili la seva poesia es va entristir (exemple: Les Pòntiques). És conegut per el gran poema didàctic Metamorfosis i per la seva temàtica de les seves composicions que expressen els seus sentiments més íntims, com ara la pena, l’amor, la tristesa, l’enyorament…

Seguidament podem veure l'estatua d'Ovidi a la plaça d'Ovidi de 1887 a la ciutat de Constanta (Romania), ciutat on va morir Ovidi i antigament anomenada Tomis.

# data[].attributes.body
Plaute va ser un autor de comèdies llatí nascut cap a 251 aC a Sarsina, en l'antiga Úmbria, i mort el 184 aC. No se sap massa sobre aquest autor i la majoria de dades son desconegudes. Les comèdies de Plaute són majoritàriament adaptacions dels models grecs per al públic de Roma, i sovint estan basades directament en dramaturgs hel·lens.

La majoria d'obres són texts grecs adaptats amb la intenció de donar-los un aire que atragués els romans. Les seves obres són de les més antigues que ens resten intactes en la literatura llatina.

Va inspirar autors com Shakespeare en la "Comedia dels embolics" i Moliére, i la pel·licula de Golfos de Roma esta basada en diverses obres seves.

# data[].attributes.body
El que es sap de Plaute és escas i no és segur del tot. Creien que era originari de Sarsina, ciutat que pertany a Úmbria. Segons el que deía Ciceró va morir durant la magistratura de Cató (184aC). Historiadors situen el seu neixament al voltant de l'any 254 o bé del 251 aC i tambe és creu que la seva mort va ser a Roma al voltant de l'any 184 aC. La seva obra Els bessons va ser una comédia considerada de les millors de Plaute. La va escriure entre el 216 i el 186 aC. Aquesta va ser la inspiració de moltes altres com algunes de William Shakespeare .En aquesta apareixen molts personatges esteriotipats com el metge , el vell, els soldats,  etc.

# data[].attributes.body
Plaute, en llatí, Titus Maccius Plautus, va ser un autor còmic. Va nèixer cap a 251 aC a Sarsina i va morir l'any 184 aC. Va començar en el món del teatre des de ven petit fent d'actor i posterioirment traduïnt obres gregues al llatí. Aquest escriptor va tenir molt renom entre el poble ja que escrivia per a classes baixes utilitzan un llatí col·loquial que va de l'estil més obscé al estil més liric. Les seves obres no tenien un missatge en concret només colia fer riure. Algunes de les obres més famoses son "La comèdia de l'olla", "Amfitrió" i "Els bessons". Aquesta última es va escriure entre el 216 i el 186 aC i es considera una de les millors obres de Plaute. Dos germans, Menecme i Sòsicles que van ser separats quan eren infants es retroben després de molts anys.

Plaute ha influït a grans escriptors com ara Shakespeare, Molière i Lope de Vega. Pel que fa al cinema també ha influït a grans directors com Richard Lester (Golfus de Roma) i Woody Allen (Poderosa Afrodita). Està clar que Plaute ha deixat una emprempta en la historia de la literatura.

# data[].attributes.body
Les dades sobre aquest són majoritàriament desconegudes, però pel poc que se sap destaca la seva habilitat amb la comèdia. En total en va escriure 21,  una d'elles, Els bessons, la llegirem a classe.
Les característiques principals de la temàtica d'aquest autor eren les disputes per diners o per noies i normalment la disputa es resol a favor d'aquell que ha fet més mèrits per merèixer-ho.
Els seus personatges, com és evident, es troben pedres pel camí laqual cosa els complica la ressolució del porblema. Aquestes pedres varien segons la comèdia.

Vida personal: Plaute va ser acusat en algunes ocasions d'ensenyar els valors de la indiferència pública i la paròdia dels déus. També acostuma a ridiculitzar soldats i signes de poder. Les seves obres eren arriscades ja que podien fer pensar a la població i, per tant, algunes van ser censurades.

Plaute ha sigut una gran força d'inspiració per a grans autors com Shakespeare o Molière.
També es considera el creador de la nova comèdia grega. Va deixar, clarament, una marca a la història de la literatura

# data[].attributes.body
Els bessons és una comèdia,  entre el 216 i el 186 aC.

Els protagonistes són Menecme i Sòsicles, dos germans bessons, el metge, els soldats, el servus callidus, els mariners, les prostitutes, la matrona, etc., i situacions típiques com el rapte d'un infant pels pirates, confusió entre personatges, anagnòrisi, el servus callidus compra la seva llibertat….

Plaute  fou un autor còmic llatí nascut cap  a 251a.C Sarsina, en l'antiga Úmbria, i mort el 184 aC.

Les dades sobre Plaute són escasses i poc segures. Els antics el feien originari de Sarsina, una ciutat de l'Úmbria (situada ara a la Romanya). Ciceró parla de Plaute i el fa mort durant la magistratura de Cató (184 aC). Un dels còdexs més antics, el Palimpsest Ambrosià, informa que el Pseudolus va ser representat l'any 191 aC. Els historiadors moderns situen el naixement del comediògraf al voltant de l'any 254 o bé del 251 aC a Sarsina, i la mort a Roma al voltant de l'any 184 aC. Tota la resta és incerta o llegendària.

L'erudit Varró li atribueix 21 comèdies. L'argument d'aquestes no és original, sinó que Plaute s'inspira en el ric repertori de la nova comèdia grega.

La trama de les comèdies plautines es pot reduir a un esquema molt simple: l'acció es concentra al voltant de la disputa de diners o bé d'una noia. La disputa es resol a favor d'aquell que ha fet més mèrits per merèixer-lo.

En les comèdies plautines, els personatges principals pateixen un seguit d'entrebancs per a aconseguir els seus objectius. Els més usuals són els que impedeixen l'amor entre dos joves: per culpa d'un rival o pel deler de guanyar diners que té l'amo de la noiao perquè les diferents condicions socials dels enamorats impedeixen les seves noces. Sovint, l'adversitat es resol gràcies al descobriment del veritable origen de la noia disputada que resulta ser una ciutadana lliure. Totes aquestes situacions tòpiques procedeixen majoritàriament de comèdies de Menandre que Plaute combina hàbilment per crear noves obres: aquest procés es coneix com a contaminatio.

Les comèdies de Plaute han inspirat molts comediògrafs com Shakespeare i Molière.

# data[].attributes.body
Titus Maccius Plautus va néixer l'any 251a.C i va morir l'any 184 a.C aproximadament, ja que no podem dir les dates amb exactitud. No se sap gaire sobre la vida d'aquest autor còmic però sabem que escrivia comèdies per les classes més baixes. Es creu que, de jove, va ser actor en una companyia de comediants, que després es convertí en empresari i, imitant la comèdia nova grega, començà a escriure les seves obres. A més, un cop mort, van circular per Roma, com a obres seves, més de 130 comèdies. Tenia molta fama

Els bessons de Plaute i el teatre europeu
L'obra sens dubte més destacada que té relació amb Els bessons és La comèdia dels errors o La comèdia dels embolics de Wlliam Shakespeare. En aquesta comèdia, en comptes d'haver-hi uns bessons, són dues parelles de bessons. A més a més del dramaturg Shakespeare, Plaute i les seves comèdies també han inspirat a altres escriptors de teatre, com Lope de Vega, un dramaturg espanyol.

# data[].attributes.body
De la obra de Fedra se n'han fet diferents adaptacions en  forma d’ópera durant els anys.

La adaptacio de Fedra en forma d’opera més antiga va ser la composta per Simon Mayr, amb data d’estrena el 26 de desembre de 1820. Aquesta va ser la penúltima òpera del compositor Mayr. I es va estrenar a La Scala a Milan amb Teresa Balloc-Giorgi que va interpretar el personatge principal.

Una altre de les adaptacions de la obra de Fedra va ser feta com una òpera flamenca. Aquesta va se estrenada el 1989 i reestrenada l'any 2010. La música va ser composta per Enrique Morente, que també va cantar en directe a l’obra.

També és important mencionar un altra adaptació de Fedra recent estrenada a Berlín el 6 de septembre de 2007.Aquesta va estar composada per Hans Werner Henze i es divideix en dos actes. Aquesta es considera una “ópera de concert” i va ser coproduïda per Berliner Festspiele.Tot i que Henze va anunciar al 2003 que l'última obra que estava fent sería la seva última; es va saber l'any 2006 que estaba preparant la nova ópera basada en aquest mite de Fedra. En aquesta apareixen els personatges de Fedra, Afrodita, Hipolit , Artemis i el Minotaure. Cada un d’aquests canta en un tesitura diferent , per exemple Fedra canta en la tesitura mezzosoprano mentre que el Minotaure canta en baix-bariton.

# data[].attributes.headline
Fedra a la literatura castellana: Miguel de Unamuno

# data[].attributes.subject
Fedra a la literatura castellana: Miguel de Unamuno

# data[].attributes.body
Miguel de Unamuno va ser un escriptor i filòsof espanyol de la generació del 98. Va actualitzar la llegenda de Fedra l'any 1918.

En la seva versió dramàtica de Fedra modifica el marc del model clàssic. De l'original només conserva l'argument principal (la madrastra que s'enamora del seu fillastre, l'inculpa injustament i després es suïcida) i els noms de Fedra i Hipòlit. La dida es diu aquí Eustaquia, el marit, Pedro, i un amic que és metge, Marcelo. També és una obra de teatre, com la de Sèneca. La Fedra d'Unamuno està marcada per la seva ascendència materna (Pasífae, que es va enamorar d'un toro). Entre la resignació de la dida a causa del que Fedra sent per el seu fillastre i l'acusació del metge, que sospita que alguna cosa passa, Fedra recorre a l'ajuda celestial. Ella confessa el seu amor a un horroritzat Hipòlit i l'amenaça amb explicar a Pedro la mentida (que el seu fill tracta de violentar-la) si no li retorna els seus petons. Per desgràcia, la imprudència del seu marit, quan ella explica que Hipòlit la busca, desencadena el desastre. Amb més amor desenfrenat i odi que mai, la fe i la raó de Fedra es debiliten i, al final, quan la seva pròpia consciència la inculpa, entre pregàries i espasmes per el verí que ha pres, fa el possible per recuperar la pau perduda: confessa en una carta el seu crim a Pedro abans de morir.

# data[].attributes.body
Següent imatge és de l' "Opera estatal" (Berlín)

# data[].attributes.body
"A pesar de esta rigidez formal, los personajes de Racine no son fuerzas abstractas sino seres humanos llenos de sentimientos. Frente a la figura de Hipólito, que era central en la tragedia de Eurípides –Fedra se suicidaba a mitad de la obra-, en la de Racine la esposa enamorada de su hijastro domina toda la tragedia. La reina aparece en escena consumida por su amor adúltero e incestuoso, incapaz de resistir a la concupiscencia y a los remordimientos. Racine trata de que su personaje despierte en el espectador compasión y respeto ya que desde el principio se trata de un personaje desgarrado por la vergüenza. El de Fedra es uno de los caracteres más destacados de las tragedias de Racine ya que es a la vez víctima de sus impulsos y culpable de la desgracia de los demás, pese a que solo aspira a preservar su inocencia. Racine procura disminuir la culpabilidad de la protagonista haciendo que solo confiese su pasión a Hipólito cuando cree que su esposo Teseo está muerto, lo cual mitiga el adulterio. Hipólito, a su vez, es un ser puro, injustamente castigado por rechazar el amor incestuoso de su madrastra. Se comporta heroicamente al no revelar la vergonzosa confesión de Fedra, por amor y respeto filial."

Leer más: https://www.literaturaeuropea.es/obras/fedra/

# data[].attributes.headline
Fedra  la literatura castellana: Miguel de Unamuno

# data[].attributes.subject
Fedra  la literatura castellana: Miguel de Unamuno

# data[].attributes.body
Títol: Fedra
Autor: Miguel de Unamuno
Editorial: Losada

# data[].attributes.body
Fedra de Manuel Mur Oti

# data[].attributes.body
Phaedra de Jules Dassin

# data[].attributes.body
Jean Racine va escriure la seva versió de Fedra (basada en la de Sèneca) l'any 1677. La protagonista era Champmeslé. La peça de Jean Racine consta de cinc parts escrites en versos alexandrins. Aquesta obra teatral va ser un fracàs tal que, com a conseqüència, Racine va decidir deixar la dramatúrgia.
Racine té una visió del món més pessimista, en la qual les passions dels personatges sovint condueixen a la mort. Racine  inspirava les seves peces en l'antiguitat, amb la intenció de donar-les una mica de dignitat i prestigi.
Aquest ésconsiderat un dels mestres de la tragèdia a la literatura francesa.

# data[].attributes.body
Pel·lícula: "Phaedra"

Director: Jules Dassin

Actors:

Fedra, Phaedra: Melina Merkuri

Hipòlit, que reb el nom d’Alexis: Anthony Perkins

Teseu, que reb el nom de Thanos: Raf Vallone

Dida: Olympia Papadouka

Data d’estrena: 1962

Idioma original: grec

Nominacions:

1963, Oscar al millor vestuari

1963, Globus d’Or a la millor actriu dramàtrica per Melina Merkuri

La diferència principal que hi ha entre aquesta pel·lícula i el mite original és que l’amor de Fedra cap a Alexis (Hipòlit) és correspost. L’altre és que es coneixen a partir que Thanos (Teseu) envies Fedra a buscar Alexis per convencer-lo que estudiés economia. Hem vist l’escena de la mort d’Alexis, i té molts simbolismes amb el mite original. En primer lloc ell va en cotxe conduint pel costat del mar, com al mite porta el carro de cavalls. Es troba amb un camió en contra direcció, que podria representar el monstre, i cau pel precipici.

Pel·lícula: Fedra

Director: Manuel Mur Oti

Repartiment:

Fedra, que rep el nom d’Estrella: Emma Penella

Hipòlit, que reb el nom de Fernando: Vicente Parra

Teseu, que reb el nom de Juan: Enrique Diosdado

Data d’estrena: 1956

Idioma original: castellà

Aquesta adaptació es bastant fidel al mite original de Freda. Tot i aixo, per la informació que hem trobat, hi ha algunes diferències importants. En primer lloc quan Estrella (Fedra) coneix a Juan (Teseu) no es casa amb ell. Més tard, s’enamora de Fernando (Hipòlit), el fill de Juan, però ella no és corresposta. Decideix contraure matrimoni amb Juan per tal d’ estar més a prop de Fernando. L’ altra diferència és que després que Estrella declari el seu amor a Fernando i aquest fugi, ella el persegueix i ell la pega amb un pal. Podríem dir que l’ agressió que s’inventa en la tragèdia original, tot i no ser una violació, en aquest cas és certa.

Katia Schwarz i Berta Nogués, 10-2-18

# data[].attributes.body
Completeu la història en llatí

Hypolita, regina Amazonarum, Teseum amabat et...

# data[].attributes.body
Minos et Passifae filiam Fedram habent.
Phedra filia Minos et Pasifae est.  Ella es casa amb Teseu, tot i que ell ja estava casat amb l'amazona Hipòlita i tenien un fill, Hipòlit. Phedra et Tese us duo fillios habent. Phedra amat Hipolitum.

Hipòlit, que odiava les dones, rebutja la seva madrastra. Ella, preocupada perquè no volia que li digués res a Teseu, acusa a Hipòlit de violar-la. Teseu li demana al seu pare, Posidó, que mati el jove, i els cavalls del déu l'arrosseguen i el maten.

Fedra, aclaparada per la culpa, es penja

# data[].attributes.body
Aquesta obra(Òpera) principalment no estava planejada, ja que Hans Werner Henze (compositor de la obra) va afirmar que en 2003 faria la seva ultima obra. Deixant la seva salut a una banda va voler tornar un altre cop a compondre una obra que es faria el 6-9-2007 a Berlín, Alemanya.

La òpera de Fedra va ser representada vuit cops en un període de cinc anys. La òpera es dividia en dos actes, representada en alemany (òbviament si són a Alemanya).

Els personatges que van apareixer eren limitats nomès n'apareixien alguns dels del llibre i altres que s'havien mencionat. En la obra hi sortia Fedra sense cap dubte, Hipòlit, el Minotaure, Afrodita i Artemis.

Representades en la Opera Estatal(Berlín), a Viena, Brusseles i altres.

Molt interessant ! R. L.

# data[].attributes.body
Filla de Minos i Pasifae
??? En matrimoni a Teseu tot i que aquest estava casat amb Antíope
Dos fills Acamante y Demofonte
Es va enamorar del fill de Teseu i l'amazona, Hipòlit
Aquest la va rebutjar
I ella tement que li digues això a Teseu va fer una escena
Va acusar a Hipòlit de violentar-la
Aleshores Teseu li demana a  posseïdonque mates a Hipòlit
El seus caballs el van arrastrar i el van matar
Fedra angoixada per el remordiment es va penjar

# data[].attributes.body
- Fedra et Teseus duos  liberos habent
- Fedra Hypolitum amat
- Equi Hypolitum occidunt

Fedra, filla de Minos i Passífae, va ser obligada pel seu germà Deucalió a casar-se amb el monarca d'Atenes, Teseu. Tot i que Fedra li va donar dos fills, Teseu ja tenia un fill, de nom Hipòlit, amb una amazona. Fedra es va enamorar d'Hipòlit però ell menyspreava les dones. Amb por de ser descoberta, Fedra va acusar en públic a Hipòlit d'haver-la intentat violentar i el seu pare Teseu va demanar a Posidó que el matés. Fedra, angoixada pels remordiments, va decidir suïcidar-se.

# data[].attributes.body
Fedra era la filla menor de Minos i Pasífae. El seu germà Deucalion la fa casar amb Teseu, rei d'Atenes tot i que aquest ja estava unit amb la amazona Hipòlita (com ha estrangera no s'hi podia casar) i havien  tingut un fill: Hipòlit.
Fedra se n'adona que està enamorada d'Hipolit i per tal d'amagar-ho, diu que el jove ha tractat de violentar-la. Això fa que Teseu faci matar al seu fill. La culpabilitat de Fedra pot amb ella i acaba morint.

FRASES EN LLATÍ
- Minos et Pasifae filiam habent
- Fedra Hypolit u m amat
- Hypolitus feminas odiat