# data[].attributes.body
På kyssebænken sad det nyforelskede par
og nød livet med solens genfærd over sig
månen lyste og kirkegårdsuglerne skreg
ded skulle have et ønskebarn

Dødens sol nærmede sig og en tristhed bredte sig
de kiggede på graven foran dem
det mindede dem om forbandelsen
tide stod stille

# data[].attributes.body
Sidde alene på kirkegårdens bænk

Giver følelsen af at skyggerne bliver levende

Som om tiden går i stå

Når de onde minder vælder over mig

Jeg ved ikke om det er en trøst

Men månen er kommet frem

Den lysende kraft rammer mig

Jeg skulle aldrig være kommet

# data[].attributes.body
Selvom solen er gul, kan jeg fornemme striber af sølv i den

Klagesang kan høres i hele skoven

Månen er solens genfærd

Nyforelsket synger fuglene sammen

Livet går videre efter døden

Mange skaber minder på denne kyssebænk

Kirkegårdsuglens øjne følger alle der går forbi

Det er som om tiden standser, når man sidder på denne bænk

# data[].attributes.body
Månen minder mig om

den tid jeg var nyforelsket i livet,

det var jo dengang.

Det skal ikke forhindre at mit hjerte bliver lysende igen.

Tristheden i livet

er måske der hvor jeg hører til.

alligevel trøster verden mig

hjælper med det jeg har brug for

# data[].attributes.body
der var en lysende ny
forelskelse da de gik
igennem kirkegården
månen lyste klart og smukt

vi sad på bænken det var
som om at et spøgelse
lod sin hånd glide ned af
min ryg

# data[].attributes.body
Månens tristhed skaber det igen holder af
En stribe rammer mig, jeg bliver længsel efter minder
Flere og flere rammer mig, striber af sølv
Skygger af ønskebørn uden trøst går igen i mit hoved

En lysende klagesang, hvem mon
Forbandede ny forelske
Tid det er det vi mangler

Er det livet

# data[].attributes.body
Månen lyser på den mørke himmel

Det gyser om os alle

Spøgelset sidder trist og kigger ud i luften

Trøsten breder sig over det hele

Livet går sin gang

# data[].attributes.body
Månen er lys som solen

den er dannet af striber af sølv

Vi sidder og kigger

mens livet går sin gang

Det er som om tiden går i stå

Graven på den anden side knirker

Forbandelsen gyser som en trøst i solen

Vi sidder bare der

# data[].attributes.body
månen lyser hver nat

over de nyforelskede der mærker tristheden i kroppen

de ved at kærligheden er forbudt.

Minderne vækker tankerne om deres kærlighed

Hver nat

når elskerens spøgelse kommer forbi

sætter sig på bænken

de gir hinanden et kys