# data[].attributes.headline
Велич кожного кр

# data[].attributes.body
Велич кожного краю — в людях, які тут живуть. І особливо в тих людях, котрі своїми справами зробили внесок у розвиток науки, культури. Чи знаємо ми славетних українців? Україна славиться своїми людьми – це і діячи минулого, відомі актори, співаки, спортсмени, які творять історію нашої держави. Вони є прикладом служіння своєму народу, того як треба працювати, досягати поставленої мети.

# data[].attributes.headline
- Діти, з чим в вас 

# data[].attributes.body
- Діти, з чим в вас асоціюється слова "славетні українці"? Кожен напишіть по слові на листок, можете ще написати по 1 славетному українцю, підходьте до дошки та прикріпляйте на кущ. Дивіться який гарний кущ внас вийшов.

# data[].attributes.headline
- Я розповім вам про

# data[].attributes.body
- Я розповім вам про 4 славетних українців нашого краю. Про Леоніда Глібова, Марина Бех, Бельке Густав, Софія Русова.

# data[].attributes.headline
- Прочитайте вислів 

# data[].attributes.body
- Прочитайте вислів та запам'ятайте його.
(нудилю ритьтво їкрана, ед наво родисянала. аел й їкрану рюствоє дилюна)

# data[].attributes.headline
- Чим прославили Укр

# data[].attributes.body
- Чим прославили Україну ці люди? З'єднайте відповідні пари.
(Список українців:   Леонід Глібов, Марина Бех, Бельке Густав, Софія Русова
Список їх внесків: українська легкоатлетка, письменниця(педагогиня), український письменник(байкар), дослідник.

# data[].attributes.headline
- Вам потрібно в пар

# data[].attributes.body
- Вам потрібно в парах скласти пазл.
- Що у вас вийшло? Правильно, портрети наших відомих українців з Поділля.

# data[].attributes.headline
Леонід Глібов

# data[].attributes.subject
Леонід Глібов

# data[].attributes.body
Народився у селі Веселий Поділ Хорольського повіту. Його батько, Іван Назарович Глібов, був управителем кінськими табунами в маєтку поміщика Гаврила Родзянка. Дитинство провів у селі Горби Кременчуцького повіту, куди з Веселого Подолу перейшов на роботу його батько, забравши з собою сім'ю.
Початкову освіту здобув удома за допомогою матері, а 1840 року вступив до Полтавської гімназії, де почав писати вірші і де виходить його перша збірка російською мовою «Стихотворения Леонида Глебова» (1847). До жанру байки Глібов звертається під час навчання у Ніжинському ліцеї вищих наук, тоді ж деякі з них друкує у газеті «Черниговские губернские ведомости».
Після закінчення ліцею (1855) Глібов працює вчителем історії та географії в Чорному Острові на Поділлі, а з 1858 — у Чернігівській чоловічій гімназії, гаряче захищає прогресивні педагогічні методи. Навколо сім'ї Глібова групується чернігівська інтелігенція. 1861-го письменник стає видавцем і редактором новоствореної газети «Черниговский листок». На сторінках цього тижневика часто з'являлися соціально гострі матеріали, спрямовані проти місцевих урядовців, поміщиків-деспотів, проти зловживань судових органів. За зв'язки з членом підпільної організації «Земля і воля» І. Андрущенком у 1863 Глібова було позбавлено права вчителювати, встановлено за ним поліцейський нагляд.
Два роки поет живе у Ніжині, а 1865-го повертається до Чернігова та деякий час працює дрібним чиновником у канцелярії губернатора. З 1867 він стає управителем земської друкарні, продовжує активну творчу працю, готує збірки своїх байок, видає книги-«метелики», друкує фейлетони, театральні огляди, публіцистичні статті, поезії російською мовою, твори для дітей.
Помер 10 листопада 1893 в Чернігові, де його й поховали на території монастиря Святої Трійці (вулиця Толстого, Болдина гора).

# data[].attributes.body
Марина Олександрівна Бех (нар. 18 липня 1995, Морозів або Корначівка, Хмельницька область, Україна) — українська легкоатлетка, яка спеціалізується у стрибках у довжину, призерка світових та континентальних першостей, чемпіонка Універсіади, учасниця Олімпійських ігор 2016 та 2020 року, чемпіонка Європи, багаторазова чемпіонка України. Отримала орден княгині Ольги III ст. (15 липня 2019) — За досягнення високих спортивних результатів на II Європейських іграх у м. Мінську (Республіка Білорусь), виявлені самовідданість та волю до перемоги, піднесення міжнародного авторитету України.

# data[].attributes.headline
Густав Бельке

# data[].attributes.subject
Густав Бельке

# data[].attributes.body
Густав Бельке народився 24 липня 1810 року в селі Пилява (нині Старосинявського району Хмельницької області). У ранньому дитинстві залишився сиротою. Завдяки князеві Адаму Чарториському Густава направили до Меджибізької школи, яка перебувала на утриманні князів Чарториських і давала непогану підготовку до життя. По закінченні навчання хлопець вільно володів німецькою, французькою та англійською мовами, міг працювати перекладачем. Природознавство в школі викладав Юлій Ковалевський — у майбутньому учений, що працював у Віденському університеті.
Закінчивши школу, 1830 року Густав Бельке поселився в Кам'янці-Подільському, де спочатку кілька років працював перекладачем у канцелярії цивільного губернатора, від 1838 року — секретарем повітового суду. Колезький регістратор від 10 січня 1836 року.
Останнім місцем роботи Густава до виходу у відставку була посада секретаря канцелярії Римо-католицької церкви.

1839 року Бельке одружився з Софією з небагатого, але відомого роду Ростовських. У Софії та Густава було п'ять дітей: син і чотири дочки. Діти не продовжили справи батька щодо дослідження природи Поділля.
Не маючи класичної університетської освіти, Густав Бельке у вільний від роботи час самотужки — за допомогою лекцій Віденського університету — здобував знання про природу. Його цікавили різні наукові аспекти, але найбільше — гіпотези про походження життя, сучасні наукові погляди того часу на розвиток органічного світу… Оскільки даних про флору та фауну Подільського регіону не було, Бельке сам у вільний час вивчав природу рідного краю, складав бібліографію з природничої тематики, узявся за удосконалення зоологічної термінології.
Багаторічні дослідження природи в Кам'янці-Подільському та його околицях Бельке виклав у кількох працях. Найвідомішими з них є «Короткий нарис історії натуральної Кам'янця Подільського» (видано 1858 року у Варшаві) та «Нарис історії натуральної Кам'янця-Подільського» (видано 1859 року у Варшаві польською та в Москві французькою мовами). У цих працях подано дані про рослини і тварини на території від містечка Смотрич (нині селище міського типу Дунаєвецького району) на півночі до Жванця на півдні, від Оринина на північному заході до сіл Китайгород і Демшин на сході та південному сході. Крім того, ці роботи містять ретельний аналіз дослідження природи Подільського регіону за попередні роки та століття.

Останньою працею Бельке, яка завершила кам'янецький етап його творчості, була «Погляд на історію палеонтології і палеозойську фауну Росії та Польщі». Цю роботу було представлено на засіданні Товариства подільських лікарів 15 лютого 1860 року та надруковано в Петербурзі 1862 року.

1860 року Бельке разом із родиною поселився в помісті Продубівка, яке перейшло в спадщину дружині Софії. Це Радомисльський повіт на кордоні з Київським Поліссям. Густав Бельке і тут досліджував природу — тепер уже Поліського краю. 1866 року в Москві побачила світ його «історія натуральна Радомисля», а в Житомирі було надруковано дві його праці: «Про сарану та терміни її розмноження» (1860), «Про оводів, шкідливих для господарства…» (1861).

Запрошений на посаду професора кафедри ботаніки Краківського університету, Бельке відмовився від пропозиції, мотивуючи це тим, що не має класичної природничої освіти.

У червні 1872 року у вченого розвинулася хвороба серця. Помер 3 березня 1875 року в Києві. Поховано на Байковову кладовищі

# data[].attributes.headline
Софія Русова

# data[].attributes.subject
Софія Русова

# data[].attributes.body
Софі́я Фе́дорівна Ру́сова (уроджена Ліндфорс; 18 лютого 1856, Олешня, Чернігівська губернія — 5 лютого 1940, Прага) — українська педагогиня, прозова письменниця, літературознавиця та громадська діячка, одна з піонерок українського фемінізму[1]. Дружина Олександра Русова. Мати Юрія та Михайла Русових.
У жовтні 1919 в Кам'янці-Подільському засновано громадсько-політичну організацію — «Союз українок», Софія Русова очолила його культурний сектор.
1920 — викладач педагогіки Кам'янець-Подільського державного українського університету і голова Української національної жіночої ради. В листопаді 1920 в Кам'янці-Подільському відкрилися двомісячні курси українознавства для старшин, військових урядовців та їх родин.