# data[].attributes.attachment_link.title
Положення про запобігання та протидію насильству

# data[].attributes.attachment_link.title
Булінг - як боротися

# data[].attributes.attachment_link.title
Види булінгу

# data[].attributes.attachment_link.title
Відповідальність за булінг

# data[].attributes.attachment_link.title
Як зупинити булінг

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому булінг небезпечний

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому булінг віднімає щастя

# data[].attributes.attachment_link.title
Життя без булінгу - можливе

# data[].attributes.attachment_link.title
Сильні підтримують

# data[].attributes.attachment_link.title
Я сильна і стильна

# data[].attributes.attachment_link.title
Підтримка чи приниження

# data[].attributes.attachment_link.title
Виріши для себе

# data[].attributes.attachment_link.title
Вчинок залишає слід

# data[].attributes.attachment_link.title
План заходів по булінгу

# data[].attributes.attachment_link.title
Антибулінговий застосунок

# data[].attributes.attachment_link.title
Що таке кібербулінг

# data[].attributes.attachment_link.title
Види кібербулінгу

# data[].attributes.attachment_link.title
Кібербулінг, наслідки

# data[].attributes.attachment_link.title
Кібербулінг, відповідальність

# data[].attributes.attachment_link.title
Профілактика насильства та БЕЗПЕКА

# data[].attributes.attachment_link.title
Міжвідомчий  алгоритм

# data[].attributes.attachment_caption
Нормативно - правові документи в закладі освіти

# data[].attributes.attachment_link.title
нормативно правовы документи в закладі освіти

# data[].attributes.attachment_link.title
Порядок  виявлення  булінгу

# data[].attributes.headline
Зразок заяви

# data[].attributes.subject
Зразок заяви

# data[].attributes.attachment_link.title
Зразок заяви

# data[].attributes.attachment_link.title
Порядок подання заяви про випадки булінгу

# data[].attributes.attachment_link.title
Механізм взаємодії учасників освітнього процесу

# data[].attributes.attachment_link.title
Кілька порад -2 кібербулінг

# data[].attributes.attachment_link.title
Кілька  порад - кібербулінг

# data[].attributes.attachment_link.title
Педрада. Кібербулінг 2022

# data[].attributes.headline
Жертви й іні

# data[].attributes.body
Жертви й ініціатори булінгу

Практично в кожному класі є учні, які стають об’єктами глузувань та знущань, а також агресори, які є ініціаторами булінґу.

Найчастіше цькування ініціюють надміру агресивні діти, які люблять домінувати, тобто бути «головними». Їх не турбують почуття і переживання інших людей, вони прагнуть бути в центрі уваги, контролювати все навколо. Принижуючи інших, вони підвищують власну значущість. Нерідко це відбувається через глибокі психологічні комплекси кривдників. Можливо, вони самі переживали приниження або копіюють ті агресивні й образливі моделі поведінки, які є у їхніх сім'ях.

Зазвичай об'єктом знущань (жертвою) булінґу вибирають тих, у кого є дещо відмінне від однолітків. Відмінність може бути будь-якою: особливості зовнішності; манера спілкування, поведінки; незвичайне захоплення; соціальний статус, національність, релігійна належність. Найчастіше жертвами булінґу стають діти, які мають:

фізичні вади – носять окуляри, погано чують, мають порушення опорно- рухового апарату, фізично слабкі;

особливості поведінки – замкнуті чи імпульсивні, невпевнені, тривожні;

особливості зовнішності – руде волосся, веснянки, відстовбурчені вуха, незвичну форму голови, надмірну худорлявість чи повноту;

недостатньо розвинені соціальні навички: часто не мають жодного близького друга, краще спілкуються з дорослими ніж з однолітками;

страх перед школою: неуспішність у навчанні часто формує у дітей негативне ставлення до школи, страх відвідування певних предметів, що сприймається навколишніми як підвищена тривожність, невпевненість, провокуючи агресію;

відсутність досвіду життя в колективі (так звані «домашні» діти);

деякі захворювання: заїкання, дислалія (порушення мовлення), дисграфія (порушення письма), дислексія (порушення читання);

знижений рівень інтелекту, труднощі у навчанні;

високий інтелект, обдарованість, видатні досягнення;

слабо розвинені гігієнічні навички (неохайні, носять брудні речі, мають неприємний запах).

За даними U-Report, 49 % підтвердили, що вони піддавалися булінґу, а саме через: зовнішність, стать, орієнтацію, етнічну належність.

Форми та види булінґу

Людину, яку вибрали жертвою і яка не може постояти за себе, намагаються принизити, залякати, ізолювати від інших різними способами.      Найпоширенішими формами булінґу є:

словесні образи, глузування, обзивання, погрози;

образливі жести або дії, наприклад, плювки;

залякування за допомогою слів, загрозливих інтонацій, щоб змусити жертву щось зробити чи не зробити;

ігнорування, відмова від спілкування, виключення із гри, бойкот;

вимагання грошей, їжі, речей, умисного пошкодження особистого майна жертви.

фізичне насилля (удари, щипки, штовхання, підніжки, викручування рук, будь-які інші дії, які заподіюють біль і навіть тілесні ушкодження);

приниження за допомогою мобільних телефонів та інтернету (СМС-повідомлення, електронні листи, образливі репліки і коментарі у чатах і т.д.), поширення чуток і пліток.

Види булінґу можна об’єднати у групи словесного (вербального), фізичного, соціального (емоційного) й електронного (кібербулінґ) знущання, які часто поєднуються для більш сильного впливу.

70 % знущань відбуваються словесно: принизливі обзивання, глузування, жорстока критика, висміювання та ін. На жаль, кривдник часто залишається непоміченим і непокараним, однак образи безслідно не зникають для «об’єкта» приниження.

Фізичне насильство найбільш помітне, однак становить менше третини випадків булінґу (нанесення ударів, штовхання, підніжки, пошкодження або крадіжка особистих речей жертви та ін.).

Найскладніше зовні помітити соціальне знущання — систематичне приниження почуття гідності потерпілого через ігнорування, ізоляцію, уникання, виключення.

Нині набирає обертів кібербулінґ. Це приниження за допомогою мобільних телефонів, інтернету. Діти реєструються в соціальних мережах, створюють сайти, де можуть вільно спілкуватися, ображаючи інших, поширювати плітки, особисті фотографії або зроблені в роздягальнях чи вбиральнях.

Наслідки шкільного насилля

Жертви булінґу переживають важкі емоції – почуття приниження і сором, страх, розпач і злість. Булінґ вкрай негативно впливає на соціалізацію жертви, спричиняючи:

неадекватне сприймання себе – занижену самооцінку, комплекс неповноцінності, беззахисність;

негативне сприймання однолітків – відсторонення від спілкування, самотність, часті прогули у школі;

неадекватне сприймання реальності – підвищену тривожність, різноманітні фобії, неврози;

девіантну поведінку – схильність до правопорушень, суїцидальні наміри, формування алкогольної, тютюнової чи наркотичної залежності.

Як реагувати на цькування

Молодші школярі мають неодмінно звертатися по допомогу до дорослих — учителів і батьків. Допомога дорослих дуже потрібна і в будь-якому іншому віці, особливо якщо дії кривдників можуть завдати серйозної шкоди фізичному та психічному здоров'ю.

Старші діти, підлітки можуть спробувати самостійно впоратись із деякими ситуаціями. Психологами було розроблено кілька порад для них.

Як впоратися з ситуацією самостійно

Ігноруйте кривдника. Якщо є можливість, намагайтесь уникнути сварки, зробіть вигляд, що вам байдуже і йдіть геть. Така поведінка не свідчить про боягузтво, адже, навпаки, іноді зробити це набагато складніше, ніж дати волю емоціям.

Якщо ситуація не дозволяє вам піти, зберігаючи самовладання, використайте гумор. Цим ви можете спантеличити кривдника/кривдників, відволікти його/їх від наміру дошкулити вам.

Стримуйте гнів і злість. Адже це саме те, чого домагається кривдник. Говоріть спокійно і впевнено, покажіть силу духу.

Не вступайте в бійку. Кривдник тільки й чекає приводу, щоб застосувати силу. Що агресивніше ви реагуєте, то більше шансів опинитися в загрозливій для вашої безпеки і здоров'я ситуації.

Не соромтеся обговорювати такі загрозливі ситуації з людьми, яким ви довіряєте. Це допоможе вибудувати правильну лінію поведінки і припинити насилля.

Що можуть зробити батьки

Багато учнів соромляться розповідати дорослим, що вони є жертвами булінґу.

Проте якщо дитина все-таки підтвердила в розмові, що вона стала жертвою булінґу, то скажіть їй:

Я тобі вірю (це допоможе дитині зрозуміти, що Ви повністю на її боці).

Мені шкода, що з тобою це сталося (це допоможе дитині зрозуміти, що Ви переживаєте за неї і співчуваєте їй).

Це не твоя провина (це допоможе дитині зрозуміти, що її не звинувачують у тому, що сталося).

Таке може трапитися з кожним (це допоможе дитині зрозуміти, що вона не самотня: багатьом її одноліткам доводиться переживати залякування та агресію в той чи той момент свого життя).

Добре, що ти сказав мені про це (це допоможе дитині зрозуміти, що вона правильно вчинила, звернувшись по допомогу).

Я люблю тебе і намагатимуся зробити так, щоб тобі більше не загрожувала небезпека (це допоможе дитині з надією подивитись у майбутнє та відчути захист).

Не залишайте цю ситуацію без уваги. Якщо дитина не вирішила її самостійно, зверніться до класного керівника, а в разі його/її неспроможності владнати ситуацію, до завуча або директора школи. Найкраще написати і зареєструвати офіційну заяву, адже керівництво навчального закладу несе особисту відповідальність за створення безпечного і комфортного середовища для кожної дитини.

Якщо вчителі та адміністрація не розв’язали проблему, не варто зволікати із написанням відповідної заяви до поліції.

Що можуть зробити вчителі

У школі вирішальна роль у боротьбі з булінґом належить учителям. Проте впоратися з цією проблемою вони можуть тільки за підтримки керівництва школи, батьків, представників місцевих органів влади та громадських організацій. Для успішної боротьби з насильством у школі:

Усі члени шкільної спільноти мають дійти єдиної думки, що насильство, цькування, дискримінація за будь-якою ознакою, сексуальні домагання і нетерпимість у школі є неприйнятними.

Кожен має знати про те, в яких формах може виявлятися насильство й цькування і як від нього страждають люди. Вивчення прав людини і виховання в дусі миру має бути включено до шкільної програми.

Спільно з учнями мають бути вироблені правила поведінки у класі, а потім загальношкільні правила. Правила мають бути складені в позитивному ключі «як треба», а не як «не треба» поводитися. Правила мають бути зрозумілими, точними і короткими.

Дисциплінарні заходи повинні мати виховний, а не каральний характер. Осуд, зауваження, догана мають бути спрямовані на вчинок учня і його можливі наслідки, а не на особистість порушника правил.

Жоден випадок насильства або цькування і жодну скаргу не можна залишати без уваги. Учням важливо пояснити, що будь-які насильницькі дії, образливі слова є неприпустимими. Реакція має бути негайною (зупинити бійку, припинити знущання) та більш суворою при повторних випадках агресії.

Аналізуючи ситуацію, треба з’ясувати, що трапилося, вислухати обидві сторони, підтримати потерпілого й обов'язково поговорити із кривдником, щоб зрозуміти, чому він або вона так вчинили, що можна зробити, щоб таке не повторилося. До такої розмови варто залучити шкільного психолога.

Залежно від тяжкості вчинку можна пересадити учнів, запропонувати вибачитися, написати записку батькам або викликати їх, позбавити учня можливості брати участь у позакласному заході.

Учням треба пояснити, що навіть пасивне спостереження за знущаннями і бійкою надихає кривдника продовжувати свої дії. Свідки події повинні захистити жертву насильства і , якщо треба, покликати на допомогу дорослих.

Потрібно запровадити механізми повідомлення про випадки насильства, щоб учні не боялися цього робити. Ці механізми повинні забезпечувати учням підтримку і конфіденційність, бути тактовними.

Для успішного попередження та протидії насильству треба проводити заняття з навчання навичок ефективного спілкування та мирного розв’язання конфліктів.

# data[].attributes.body
Якщо Ваша дитина стала жертвою булінгу:

Зберігайте спокій, будьте терплячими, не потрібно тиснути на дитину;

Поговоріть з дитиною, дайте їй зрозуміти, що ви не звинувачуєте її в ситуації, що склалася, готові її вислухати і допомогти;

Запитайте, яка саме допомога може знадобитися дитині, запропонуйте свій варіант  вирішення ситуації;

Поясніть дитині, до кого вона може звернутися за допомогою у разі цькування (психолог, вчителі, керівництво школи, старші учні, батьки інших дітей, охорона);

Повідомте керівництво навчального закладу про ситуацію, що склалася, і вимагайте належного її урегулювання;

Підтримайте дитину  в налагодженні стосунків з однолітками та підготуйте її до того, що вирішення проблеми боулінгу може зайняти деякий час.

Якщо Ви стали свідком булінгу:

Втрутитися і припинити цькування – боулінг не слід ігнорувати;

Зайняти нейтральну позицію в суперечці – обидві сторони конфлікту потребують допомоги, запропонувати дітям самостійно вирішити конфлікт;

Пояснити, які саме дії Ви вважаєте боулінгом і чому їх варто припинити;

Уникати в спілкуванні слів «жертва» та «агресор», аби запобігти тавруванню і розподілу ролей;

Повідомити керівництво освітнього закладу про ситуацію, що склалася і вимагати вжити заходів щодо припинення цькування.

Пам’ятайте, що ситуації з фізичним насильством потребують негайного втручання!

Якщо Ваша дитина агресор

Відверто поговоріть з дитиною про те, що відбувається, з’ясуйте мотивацію її поведінки;

Уважно вислухайте дитину, з повагою поставтеся до її слів;

Поясніть дитині, що її дії можуть бути визнані насильством, за вчинення якого наступає відповідальність;

Чітко і наполегливо попросіть дитину припинити таку поведінку, але не погрожуйте обмеженнями і покараннями. Повідомте їй, що будете спостерігати за її поведінкою;

Зверніться до фахівців і проконсультуйтеся щодо поведінки своєї дитини під час занять – агресивна поведінка і прояви насильства можуть бути ознакою серйозних емоційних проблем.

Пам’ятайте, дитина-агресор не зміниться відразу! Це тривалий процес, який потребує витримки і терпіння!

Доки дитині не виповнилось 18 років, відповідальність за її вчинки несуть батьки. Пам’ятайте, якщо ваша дитина порушує права іншої дитини, вчиняючи над нею насильство (булінг), батьки можуть бути притягнуті до адміністративної, кримінальної або цивільної відповідальності.

Рекомендації  педагогам

Стежте за груповою динамікою класу, щоб вчасно виявляти випадки булінгу та реагувати на них.

Якщо Ви вважаєте, що дитина стала жертвою булінгу — перш за все переконайтеся, що це дійсно цькування, а не локальний конфлікт.

Заохочуйте дітей розповідати про свої проблеми вам або своїм батькам.

Заохочуйте батьків виявляти проблеми спілкування та взаємодії дитини

в колективі, звертатись до практичного психолога.

Для вирішення ситуації, шкільному психологу варто працювати не лише з дитиною, яка стала жертвою булінгу, чи з переслідувачем, але й з усім класом.

МАЄТЕ  ПИТАННЯ?

Проект Мін’юсту  «Я МАЮ ПРАВО» навчає  громадян користуватися своїми правами та захищати їх у разі порушення.

0 800 213 103

Єдиний контакт-центр системи безоплатної правової допомоги цілодобово та безкоштовно в межах України

Звернутися за консультацією можуть як діти, так і їх батьки, учителі (pravo.minjust.gov.ua)

# data[].attributes.headline
Інформація для осіб, які постраждали від домашнього насильства та/  або насильства за ознакою статі

# data[].attributes.subject
Інформація для осіб, які постраждали від домашнього насильства та/  або насильства за ознакою статі

# data[].attributes.body
UNFPA
Фонд ООН у галузі народонаселення (англ. UNFPA,  the  United Nations  Population Fund) - провідна агенція ООН,яка зосереджує свою роботу у сфері гендерної рівності, репродуктивного здоров'я та розбудови потенціалу молоді. Спільно з партнерами  UNFPA працює у 150 країнах на територіях  світу. Представництво в Україні  працює з 1997 року.
Мобільна бригада соціально-психологічної допомоги,  телефон   0505275521

# data[].attributes.headline
ДІТИ ПОБИЛИСЯ. ЩО РОБ

# data[].attributes.body
ДІТИ ПОБИЛИСЯ. ЩО РОБИТИ БАТЬКАМ ТА ПЕДАГОГУ ?

ХТО НЕСЕ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА ПОБИТТЯ ДИТИНИ?

– Якщо дитину побили вдома, на вулиці, у магазині, громадському місці – відповідальність за її здоров’я та поведінку несуть батьки або опікуни.

– Якщо дитина перебуває у школі, садку – відповідальність несе педагог та адміністрація освітнього закладу.

– Якщо дитина відвідує екскурсію у позашкільний час – керівник чи заступник керівника екскурсійної групи.

ЯКУ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ НЕСЕ ДИТИНА ЗА ПОБИТТЯ?

Згідно з Законом «Про охорону дитинства», це може бути цивільно-правова, адміністративна та навіть кримінальна відповідальність.

ЯКУ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ НЕСЕ ШКОЛА ЧИ ДИТСАДОК, ДЕ ПОБИЛИСЬ ДІТИ?

Коли учень чи вихованець перебуває на території освітнього закладу, відповідальність за його життя та здоров’я несе класний керівник та керівництво закладу. Якщо це урок з якогось предмету, то відповідальність лягає на вчителя, який проводив урок.

Учитель зобов’язаний захищати учнів від насилля, у тому числі психологічного. Проте коли у школі сталася бійка між учнями, учителя можна звинуватити лише у бездіяльності в тому разі, якщо він бачив конфлікт та не вжив заходів, а безпосередня провина лежатиме на учасниках бійки та їхніх батьках.

Якщо конфлікт розпочався на очах у вчителя, це означає, що він погано виконує свої обов’язки. А за це передбачене дисциплінарне стягнення.

ХТО МАЄ РОЗІБРАТИСЯ В СИТУАЦІЇ?

Шкільні конфлікти – це компетенція заступника директора школи з виховної роботи. Саме він має розібратися в обставинах та викликати батьків.

ЯКУ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ НЕСУТЬ ДІТИ ЗАЛЕЖНО ВІД ВІКУ?

16 років. Починаючи з 16-річного віку підлітки відповідають за нанесення:

– легких тілесних ушкоджень (штраф до 50 неоподаткованих доходів громадян/ громадські роботи до 200 годин/ виправні роботи до 1 року. Якщо через заподіяну шкоду потерпілий отримав травму або частково втратив працездатність, покарання буде суворішим: штраф у розмірі 50-100 неоподатковуваних доходів громадян/ громадські роботи 150–240 годин/ виправні роботи до одного року/ арешт до півроку/ обмеження волі на строк до двох років);

– середніх тілесних ушкоджень (виправні роботи до 2 років/ обмеження або позбавлення волі до 3 років. Якщо напад відбувався з метою залякати потерпілого або його сім’ю, через расову, релігійну чи національну дискримінації – позбавлення волі на 3–5 років).

– тяжких тілесних ушкоджень, а також катувань та побоїв (позбавлення волі на строк 5–8 років. Якщо дії призвели до особливих мук або вчинялися кількома особами, термін може бути збільшений до 7-10 років).

14 років. Починаючи з 14-річного віку підлітки відповідають перед законом за нанесення середніх і тяжких тілесних ушкоджень.

Якщо неповнолітні не досягнули віку, з якого настає кримінальна відповідальність, за їх діяння відповідатимуть батьки (штраф від 100 до 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян). Якщо батьки злісно не виконують свої обов’язки, їх можуть покарати обмеженням або позбавленням волі на строк від 2 до 5 років.

11-14 років. Діти 11-14 років мають неповну дієздатність та не несуть відповідальність за завдання шкоди іншому неповнолітньому. Якщо були нанесені тяжкі ушкодження, до адміністративної відповідальності притягнуть батьків.

До дітей цього віку можуть бути застосовані заходи виховного характеру, які повинен призначити суд:

– обмеження варіантів проведення вільного часу;

– передання під нагляд відповідальних за дітей дорослих;

– відправлення дитини до спеціального навчально-виховного закладу.

ЯК ДОВЕСТИ ФАКТ БІЙКИ?

Батькам або опікунам постраждалого слід обов’язково звернутися до судово-медичного експерта, щоб зафіксувати факт побоїв.

ЩО РОБИТИ БАТЬКАМ ПОСТРАЖДАЛОЇ ДИТИНИ?

1.  Подати заяву на ім’я директора закладу освіти. Адміністрація закладу зобов’язана вжити заходів для протидії таких випадків, залучити шкільного психолога.

2.  Повідомити про випадок органи опіки та піклування. Вони повинні вести нагляд за порушенням прав неповнолітніх громадян.

3.  Подати заяву про побиття в управління освіти. Там мають створити спеціальну комісію, яка повинна провести розслідування та перевірити методи роботи вчителя. Після завершення розслідування повинен бути задокументований висновок.

Якщо шкоду було завдано дитині навмисне, слід звертатися до правоохоронних органів.

# data[].attributes.body
Фізичний булінг – штовхання, підніжки, зачіпання, бійки, стусани, ляпаси, «сканування» тіла, нанесення тілесних ушкоджень тощо.

Економічний булінг – крадіжки, пошкодження чи знищення одягу та інших особистих речей жертви, вимагання грошей тощо.

Психологічний булінг – принизливі погляди, жести, неприємні рухи тіла та міміки обличчя, поширення образливих чуток, ізоляція, ігнорування, погрози, жарти, маніпуляції, шантаж тощо.

Сексуальний булінг – принизливі погляди, жести, образливі рухи тіла, прізвиська та образи сексуального характеру, фотографування та відеозйомки у переодягальнях, поширення образливих чуток, сексуальні погрози, жарти тощо.

Кібербулінг – приниження за допомогою мобільних телефонів, інтернету, інших електронних пристроїв.