# data[].attributes.attachment_link.title
8 saker vi norrbottningar alltid måste förklara och försvara

# data[].attributes.attachment_link.description
"Jaha! Du är från Luleå? Roligt. Jag känner en Peter i Umeå, känner du honom?" Nej, vi känner inte alla i Umeå. Det är 30 mil till Umeå från Luleå, 60 från Kiruna. Vi springer inte runt och frågar en stockholmare: "Stockholm, säger du? Kul. Känner du Preben i Köpenhamn?"

# data[].attributes.body
Kortfilmer om minoriteternas ursprung.

# data[].attributes.attachment_link.description
Många värmlänningar har finskt påbrå. Det beror på att finsktalande befolkning slog sig ned i Värmland på 1500-och 1600-talen för att arbeta inom jordbruket. Max Landergård reser till Torsby och går i finska fotspår och försöker ta reda på varför finska blev ett av Sveriges officiella minoritetsspråk.

# data[].attributes.body
Ordbok för slangord/slanguttryck.

# data[].attributes.attachment_link.title
Slangopedia: Slangordbok, slanglexikon, slangord, sköna ord, ordbok, uttryck och talesätt

# data[].attributes.attachment_link.description
Slangopedia: Slangordbok, slanglexikon, slangord, sköna ord, ordbok, uttryck och talesätt

# data[].attributes.attachment_link.title
Frågor och svar om dialekter för unga - Institutet för språk och folkminnen

# data[].attributes.attachment_link.description
Ibland kan man undra varför något är en dialekt och inte ett eget språk. I Kina är dialekterna så olika varandra att talarna av två olika dialekter inte alls kan förstå varandra. Andra gånger kan det vara tvärtom. Språken norska och svenska är så lika varandra att svenskar och norrmän ofta förstår varandra väldigt väl.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kartan - Institutet för språk och folkminnen

# data[].attributes.attachment_link.description
Institutet för språk och folkminnen arbetar med att öka, levandegöra och sprida kunskaper om språk, dialekter, namn, folkminnen och andra immateriella kulturarv i Sverige. Ansvaret för språkvårdsarbetet ligger i huvudsak på Språkrådet.

# data[].attributes.headline
Är svenskt teckenspråk ett minoritetsspråk? 

# data[].attributes.subject
Är svenskt teckenspråk ett minoritetsspråk? 

# data[].attributes.attachment_link.title
Är svenskt teckenspråk ett minoritetsspråk? - Institutet för språk och folkminnen

# data[].attributes.attachment_link.description
Institutet för språk och folkminnen arbetar med att öka, levandegöra och sprida kunskaper om språk, dialekter, namn, folkminnen och andra immateriella kulturarv i Sverige. Ansvaret för språkvårdsarbetet ligger i huvudsak på Språkrådet.

# data[].attributes.attachment_link.title
Språklag (2009:600) Svensk författningssamling 2009:2009:600 - Riksdagen

# data[].attributes.attachment_link.description
Riksdagen är den högsta beslutande församlingen i Sverige. Till riksdagens uppgifter hör att besluta om lagar och om statsbudgeten.

# data[].attributes.body
En sammanfattning av regeringens minoritetspolitik.

# data[].attributes.body
Om norrländskan - flera dialekter, inte en!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
För lite drygt två år sedan började jag tala norrländska. Ändå är jag född i Skellefteå och har bott i Umeå i över 20 år. Vad som hände för lite drygt två år sedan var att jag flyttade därifrån. Från att ha haft ett sätt att prata som utan problem smälte in i talomgivningen - så regionalt att den inbitna kännaren kunde lyssna sig till vilken stadsdel jag kom ifrån - började jag i Stockholm identifieras som "norrlänning".

Är stockholmaren arrogant som inte kan identifiera min Ersbodadialekt? Givetvis inte. Det finns drag i Umebons sätt att tala som skiljer sig från hur stockholmare talar, men som återfinns i flera andra dialekter norr om Stockholm. Norr om Stockholm finns Norrland. Det som hör till Norrland kallas norrländskt. Men ett ska man veta: norrländska är ingen dialekt.

Av sveriges tre landsdelar är det framför allt Norrland som tillskrivs en enhetlig kulturell och språklig identitet. När hörde du senast någon som sade något på bred svealändska? Antagligen är det inte längesedan. Det är mycket möjligt att den senaste nyhetssändningen du såg på tv framfördes på gemytlig, sjungande svealändska. Hallåan som presenterade nyhetsprogrammet kanske i sin tur talade klingande, kanske rent av grov, götaländska. Men det var nog inte så du skulle kalla det.

Så varför norrländska men inte svealändska och götaländska?

Låt oss tänka oss olika sätt att tala som fält på en karta, där fälten markerar samhörighet mellan särskilda typer av ord, ljud och grammatik. I ett globalt perspektiv kan vi märka ut ett germanskt fält på kartan. Den kategoriseringen kan kanske räcka om jag jämför mitt sätt att tala med en indonesiers. För det hela beror ju på vad vi jämför med, vilken upplösning som är relevant på dialektkartan.

På motsvarande sätt kan vi vilja skilja ut de nordiska språken i relation till övriga germanska språk, svenskan i relation till de övriga nordiska språken och - visst - de norrländska målen i relation till de andra sätten att tala svenska.

För om vi zoomar in på kartan ser vi att norrländskan inte är en dialekt, utan flera: dialekterna i Norrland. Hur många dessa dialekter är blir svårare att fastslå, men det finns åtminstone definitivt skäl att skilja Pitebons sätt att tala från östersundarens.

Det här med att samla norrländska dialekter under en benämning är dock inte särskilt problematiskt, så länge vi jämför norrländska med sydsvenska. De är båda benämningar för grupper av regionala varianter av svenskan, och det finns tillfällen då det är en lämplig upplösning på dialektkartan.

Mer tvivelaktigt är det att tala om norrländska i samma andetag som Ekensnack, göteborgska eller till och med skånska. Norrländska bör jämföras med andra dialektområden av motsvarande storlek, åtminstone i sammanhang där man gör anspråk på att behandla alla lika.

Det är klart att det kan finnas ett intresse för att jämföra indonesiska med den germanska språkgruppen, eller att positionera gotländskan gentemot de norrländska dialekterna, men det är synd när det etableras en generell vana att smeta ut norrländskan till en språklig enhet. Det vittnar om ett generellt utifrånperspektiv: Norrland och norrländskan beskrivs med hjälp av sin relation till andra områden och dialekter. Och det är klart, i Stockholm kan ju en inflyttad Umebo definieras utifrån att han eller hon inte är stockholmare. Men ett sådant perspektiv bör inte få en neutral status i landet som helhet.

För övrigt kan det vara upplysande att titta på de beskrivningar som norrländska, och en hel del andra dialektbenämningar, figurerar tillsammans med. Till de vanligare hör bred, klingande och grov. Studerar man dessa signalement lite närmare kan man ana intressanta underliggande uppfattningar.

En dialekts bredhet har att göra med hur mycket den skiljer sig från det som uppfattas som rikssvenska (ett sätt att tala som liknar en lite välkammad mälardalska, som hörs i tv, radio och andra nationella officiella sammanhang). Dialekter är alltså breda i förhållande till en enda svensk norm; ju längre ifrån normen desto bredare.

På samma sätt är det med dialektens grovhet. Det grova skiljer sig definitivt från normen, men här finns också en negativ värdering. Det grova är skrovligt och rustikt, och saknar finare detaljer. Den som talar grovt kanske anses släppa ur sig sitt tal med alltför lite omständlighet och finputsning.

Trevligare låter det då att beskriva dialekten som klingande. Den klingande dialekten låter harmoniskt och välljudande. Förutom dialekter kan ju såväl festliga glas som skratt klinga.

# data[].attributes.attachment_link.description
Norrländska kan jämföras med sydsvenska. Ersbodadialekt kan ställas mot Ekensnack. Men se upp för slentrianmässig jäm­förelse av dialektäpplen med dialektpäron. För lite drygt två år sedan började jag tala norrländska. Ändå är jag född i Skellefteå och har bott i Umeå i över 20 år.

# data[].attributes.body
Om minoritetsspråk.

# data[].attributes.attachment_link.title
Minoritetsspråk - Institutet för språk och folkminnen

# data[].attributes.attachment_link.description
I Sverige talas och skrivs minst 150 olika språk, till exempel kurdiska, engelska, sydsamiska, wolof, arabiska, spanska och persiska. Sverige har dessutom fem nationella minoritetsspråk: finska, jiddisch, meänkieli, romska och samiska. Det svenska teckenspråket hör inte till de fem minoritetsspråken, men det uppfyller flera viktiga kriterier.

# data[].attributes.body
Om dialekter.

# data[].attributes.attachment_link.title
Dialekter - Institutet för språk och folkminnen

# data[].attributes.attachment_link.description
Institutet för språk och folkminnen arbetar med att öka, levandegöra och sprida kunskaper om språk, dialekter, namn, folkminnen och andra immateriella kulturarv i Sverige. Ansvaret för språkvårdsarbetet ligger i huvudsak på Språkrådet.