# data[].attributes.headline
Jeg og bestekompisen
min, oksygenatomet, var bestevenner og skulle nå starte på skolen. Den første
uka var vi spente og møtte mange elever, men det var spesifikt noen større
skolebarn, noen magnesiummolekyler, som ville henge seg på oss og bli venner. De
spurte oss om vi kunne dele elektroner dem imellom som et tegn på vennskap. Jeg
og kompisen min trengte to elektroner for å føle oss komplett og de større
magnesium-barna hadde to til overs, og siden vi ble så gode venner denne dagen
så bestemte vi oss for å dele elektronene på likt. For oss ble det en reduksjon
og for dem ble det en oksidasjon. Det som skjedde var at jeg og bestekompisen
min ble splittet på grunn av oksidasjonen som skjedde. Da ble vi lei oss og
spurte om vi kunne bli bestekompiser igjen ved å henge oss på med
magnesiummolekylene, altså de større barna, noe de syntes hørtes hyggelig ut.
Da ble vi spleiset til å bli bestevenner alle sammen, både oksygenmolekylene og
magnesiummolekylene, og det hele ble kalt en redoksreaksjon ved at vi til
sammen ble et mye større molekyl. Vi var de aller største og kuleste i skolegården.
Vi følte oss komplette og kalte oss bare «2mg0» gjengen. 

# data[].attributes.subject
Jeg og bestekompisen
min, oksygenatomet, var bestevenner og skulle nå starte på skolen. Den første
uka var vi spente og møtte mange elever, men det var spesifikt noen større
skolebarn, noen magnesiummolekyler, som ville henge seg på oss og bli venner. De
spurte oss om vi kunne dele elektroner dem imellom som et tegn på vennskap. Jeg
og kompisen min trengte to elektroner for å føle oss komplett og de større
magnesium-barna hadde to til overs, og siden vi ble så gode venner denne dagen
så bestemte vi oss for å dele elektronene på likt. For oss ble det en reduksjon
og for dem ble det en oksidasjon. Det som skjedde var at jeg og bestekompisen
min ble splittet på grunn av oksidasjonen som skjedde. Da ble vi lei oss og
spurte om vi kunne bli bestekompiser igjen ved å henge oss på med
magnesiummolekylene, altså de større barna, noe de syntes hørtes hyggelig ut.
Da ble vi spleiset til å bli bestevenner alle sammen, både oksygenmolekylene og
magnesiummolekylene, og det hele ble kalt en redoksreaksjon ved at vi til
sammen ble et mye større molekyl. Vi var de aller største og kuleste i skolegården.
Vi følte oss komplette og kalte oss bare «2mg0» gjengen. 

# data[].attributes.body
Christine Skaraas

# data[].attributes.body
Hei! Jeg er oksygenatomet Oskar. Du skal nå få høre historien om den gangen da broren min og jeg måtte redde to gode venner av oss fra å falle ned i en vulkan!

Det var en helt vanlig dag i ferien. Broren min og jeg var ute og lekte sammen. Vi lekte mest med elektronene våre. Broren min heter Ole, og han er også et oksygenatom. Jeg og Ole deler alt, til og med noen av elektronene våre. Vi går alltid hånd i hånd. Faktisk så holder vi hender med begge hendene våre! Vårt broderlige bånd er ikke som alle andres, vårt bånd er et skikkelig dobbeltbånd!

Plutselig hørte vi mange rop om hjelp. Det var naboene våre, magnesiumatomene Magda og Magnus. De hadde falt ned i vulkanen! (Ja, vi bor faktisk på en vulkan.) Jeg og Ole fløy så fort vi kunne (Ja, vi kan faktisk fly) for å hjelpe Magda og Magnus. Både Magda og Magnus hang og dinglet utenfor en klippe (for de kunne ikke fly), under dem var det veldig mye lava. Det var fryktelig varmt der nede.

«HJELP!»

Magda holdt på å glippe taket. Jeg måtte slippe Ole og ta tak i Magdas hender. Jeg tok tak i begge hendene hennes. Det var da det skjedde, en følelse jeg ikke har følt før. En ubeskrivelig følelse. Jeg følte meg … komplett? I det jeg tok tak i Magda, fikk jeg elektronene hennes. Begge to! De kravlet opp langs armene mine. Magda hadde bare to elektroner å leke med, og nå hadde jeg åtte. Selv uten elektronene sine så Magda fornøyd ut. Hun var nemlig også ... komplett? Magda hadde gjemt unna et helt skall med åtte elektroner som hun ikke fikk leke med før hun hadde gitt bort de to hun hadde fra før. Hun minnet meg litt om Niklas, på en måte … men Niklas er et neonatom.

Det var en fryd å holde fast i Magda. I det jeg hjalp henne opp av vulkanen så jeg at Ole hadde fått helt den samme opplevelsen som meg da han reddet Magnus. Alle fire var nå egentlig veldig fornøyde. Magda og Magnus var evig takknemlige for at vi reddet dem. Selv om jeg og Ole ikke lenger holder hender, så leker vi fortsatt sammen. Nå er Magda og Magnus også med! Jeg kan ikke lenger fly, men jeg er komplett!

Jon Kristian Eplegren

# data[].attributes.headline
Atomer er litt
som mennesker på julaften, noen liker å gi gaver, andre liker å få gaver.

Magnesium, som er
et metall, er et gavmildt atom, og gavene det liker å gi fra seg er små pakker
som kalles elektroner. Disse elektronene svirrer rundt i atomet.

Oksygen elsker å
få gaver, særlig gaver i form av elektroner.

Så, på julaften
er det på tide å utveksle gaver. Kanskje kan vi se på magnsiumatomene som
foreldre og oksygenatomer som barn. Mange foreldre har to barn, og disse to
barna henger sammen. Sånn er det med oksygen som vi finner i lufta også, der er det
to selvstendige oksygenatomer som holder sammen.

Så tilbake til
julaften og hva som kan skje der.Oksygen-barna fyker rundt i stua og lurer på
hvor pakkene er. Så kommer magnesium-foreldrene inn i stua med pakkene sine. Det
blir en overlevering av pakker - elektronpakker.

Alle blir glade,
og oksygenbarna klenger seg fast til magnesiumforeldrene sine mens de tviholder
på elektronpakkene sine.

Slik foregår reaksjonen
mellom magnesium og oksygen; det utveksles elektroner fra de som har nok av dem
til de som synes de har for få. Oksygen mangler 2 elektroner mens magnesium har
2 for mange.

I denne
reaksjonen frigjøres det energi! Vi kan tenke på det som at oksygenbarna blir
ordentlig varme og svette i det de river til seg elektronpakkene fra magnesiumforeldrene
og i det strabasiøse arbeidet med rive papiret av pakkene.

Faktisk, i den
virkelige kjemiske reaksjonen mellom magnesium og oksygen blir det så varmt at
det brenner.

Vi kaller denne
typen kjemisk reaksjon for en redoks-reaksjon. Red kommer fra reduksjon, oks
kommer fra oksidasjon. I utvekslingen av elektrongaver fra magnesium-foreldrene
til oksygenbarna så reduserer antallet elektronpakker magnesiumforeldrene har
med seg. Siden det er oksygenbarn involvert så sier vi at de oksideres når de
får elektronpakker. 

# data[].attributes.subject
Atomer er litt
som mennesker på julaften, noen liker å gi gaver, andre liker å få gaver.

Magnesium, som er
et metall, er et gavmildt atom, og gavene det liker å gi fra seg er små pakker
som kalles elektroner. Disse elektronene svirrer rundt i atomet.

Oksygen elsker å
få gaver, særlig gaver i form av elektroner.

Så, på julaften
er det på tide å utveksle gaver. Kanskje kan vi se på magnsiumatomene som
foreldre og oksygenatomer som barn. Mange foreldre har to barn, og disse to
barna henger sammen. Sånn er det med oksygen som vi finner i lufta også, der er det
to selvstendige oksygenatomer som holder sammen.

Så tilbake til
julaften og hva som kan skje der.Oksygen-barna fyker rundt i stua og lurer på
hvor pakkene er. Så kommer magnesium-foreldrene inn i stua med pakkene sine. Det
blir en overlevering av pakker - elektronpakker.

Alle blir glade,
og oksygenbarna klenger seg fast til magnesiumforeldrene sine mens de tviholder
på elektronpakkene sine.

Slik foregår reaksjonen
mellom magnesium og oksygen; det utveksles elektroner fra de som har nok av dem
til de som synes de har for få. Oksygen mangler 2 elektroner mens magnesium har
2 for mange.

I denne
reaksjonen frigjøres det energi! Vi kan tenke på det som at oksygenbarna blir
ordentlig varme og svette i det de river til seg elektronpakkene fra magnesiumforeldrene
og i det strabasiøse arbeidet med rive papiret av pakkene.

Faktisk, i den
virkelige kjemiske reaksjonen mellom magnesium og oksygen blir det så varmt at
det brenner.

Vi kaller denne
typen kjemisk reaksjon for en redoks-reaksjon. Red kommer fra reduksjon, oks
kommer fra oksidasjon. I utvekslingen av elektrongaver fra magnesium-foreldrene
til oksygenbarna så reduserer antallet elektronpakker magnesiumforeldrene har
med seg. Siden det er oksygenbarn involvert så sier vi at de oksideres når de
får elektronpakker. 

# data[].attributes.body
Hans Jakob Torgersen.

# data[].attributes.body
Jeg er et oksygenatom, som betyr at jeg har kjemisk symbol O. I dag skal jeg fortelle om en morsom opplevelse jeg og en god venn var en del av.

Når jeg opptrer i gassform er jeg avhengig av vennen min, som også et et oksygenatom. Mange kaller oss dioksygen, som skrives O2. Vi er nøytrale, altså ikke negative av å fått elektroner eller positive fra å gi fra oss noen. Selv om vi er to er vi fargeløse og luktfri. Vi vandrer rundt hånd i hånd og forandrer bare retning når vi kolliderer med gjenstander eller andre molekyler, som ikke er så ofte.

Noen ganger havner vi i kjemiske reaksjoner. Denne gangen var det med 2Mg, altså to magnesium atomer. De befant seg i fast form, med mye høyere tetthet enn oss oksygenmolekyler. Vi vandret rundt magnesiumatomene akkurat da de ble tent på. Både vi og magnesiumatomene ble veldig overrasket over den plutselige trangen vi fikk til å samle oss. Til sammen har vi oksygenatomer 16 elektroner (8+8) og magnesium 24 (12+12), noe som ga oss en ide om å dele elektronene. På den måten oppnår alle åtteregel, som er den ideelle tilstanden til alle atomer. Da har vi 2 elektroner i det innerste skallet og 8 i det andre, som i vårt tilfelle er det ytterste. Jeg og vennen min ble redusert siden vi fikk 2 elektroner hver, mens magnesium ble oksidert, siden de ga elektronene til oss. Da dette skjedde ble det et intenst lys og produsert mye energi, i form av varme. Det er høyst sannsynlig på grunn av dette fenomenet at mange vet hvilken kjemisk reaksjon jeg snakker om.

Avslutningsvis kan jeg informere om at både vi oksygenatomer og våre to nye venner, magnesium har et godt vennskap i en fast form. På samme måte som at magnesium var trykket tettere sammen, har vi oksygenatomer høyere tetthet, mens magnesium fikk lavere tetthet. Vi har valgt å kalle den nye gjengen for 2MgO.

# data[].attributes.headline
Jeg heter Oksy og er et oksygenatom og en gang jeg og
oksygenvennen min, pluss en gjeng oksygenmolekyler, var ute møtte vi en gjeng
magnesiummolekyler. Vi, oksygenmolekylene, fløy rundt i rommet og koste seg veldig
siden vi var i gassform. Vi var helt gærne. Magnesiummolekylene derimot kunne
ikke fly og måtte forbli på bakkenivå. De forholdt seg også roligere enn vi
gjorde. Etter at vi hadde truffet på magnesiummolekylene begynte vi å snakke
med dem for å bli litt kjent. Det viste seg at de hadde et problem som vi kunne
hjelpe dem med. Men for at vi skulle klare det, måtte jeg skilles fra
oksygenvennen min.  Men jeg slapp å
være alene veldig lenge.  Problemet
til magnesiummolekylene var at de manglet seks elektroner for å være fullkomne
og det kunne vi hjelpe dem med.  Et
oksygenatom har nemlig seks elektroner i ytterste skall. For å være helt ærlig
så hadde vi et lite problem også. Vi ville også gjerne føle oss fullkomne og
det trenger man åtte elektroner i ytterste skall for å oppleve. Vi fant sammen
ut at hvis vi et oksygenatom og et magnesiumatom gikk sammen kunne vi begge to
få oppleve fullkommenhet ved å binde oss sammen til et molekyl. I tillegg var
vi alle enige om at oksygenmolekylene og magnesiummolekylene hadde det ganske
kult sammen så derfor valgte vi å forbli en stor gjeng der alle var samlet. Vi
hjalp hverandre med å løse problemene våre,  fikk følelsen av å være fullkomne og samtidig fikk vi fordelene
av å være flere sammen. 

# data[].attributes.subject
Jeg heter Oksy og er et oksygenatom og en gang jeg og
oksygenvennen min, pluss en gjeng oksygenmolekyler, var ute møtte vi en gjeng
magnesiummolekyler. Vi, oksygenmolekylene, fløy rundt i rommet og koste seg veldig
siden vi var i gassform. Vi var helt gærne. Magnesiummolekylene derimot kunne
ikke fly og måtte forbli på bakkenivå. De forholdt seg også roligere enn vi
gjorde. Etter at vi hadde truffet på magnesiummolekylene begynte vi å snakke
med dem for å bli litt kjent. Det viste seg at de hadde et problem som vi kunne
hjelpe dem med. Men for at vi skulle klare det, måtte jeg skilles fra
oksygenvennen min.  Men jeg slapp å
være alene veldig lenge.  Problemet
til magnesiummolekylene var at de manglet seks elektroner for å være fullkomne
og det kunne vi hjelpe dem med.  Et
oksygenatom har nemlig seks elektroner i ytterste skall. For å være helt ærlig
så hadde vi et lite problem også. Vi ville også gjerne føle oss fullkomne og
det trenger man åtte elektroner i ytterste skall for å oppleve. Vi fant sammen
ut at hvis vi et oksygenatom og et magnesiumatom gikk sammen kunne vi begge to
få oppleve fullkommenhet ved å binde oss sammen til et molekyl. I tillegg var
vi alle enige om at oksygenmolekylene og magnesiummolekylene hadde det ganske
kult sammen så derfor valgte vi å forbli en stor gjeng der alle var samlet. Vi
hjalp hverandre med å løse problemene våre,  fikk følelsen av å være fullkomne og samtidig fikk vi fordelene
av å være flere sammen. 

# data[].attributes.body
Susanna Østreng

# data[].attributes.body
En vanlig dag var jeg og min gode identiske venn oksygenatomet på tur i lufta hånd i hånd. Vi ante fred og ingen fare da vi plutselig støtet på en hard gjeng med magnesiummolekyler. Dristige som vi var tok jeg og min venn kontakt med magnesiummolekylene. Vi fant fort ut at selv om de var noen harde typer så var de også svært gavmilde. De foreslo nemlig å gi meg og min gode venn to elektroner hver.  Begrunnelsen for denne gavmildheten var at de ville bli mer bekvem dersom de ga bort disse over en reaksjon kalt oksidasjon. Lite viste de at denne gaven ikke kunne vært mer i blinken for meg og min venn da vi begge hadde et høyt ønske om to elektroner til og reaksjonen reduksjon for å føle oss mer komplett. På tross av denne gavmildheten stilte disse magnesiummolekylene et krav om at jeg og min venn måtte gi slipp på vårt sterke vennskapsbånd, noe som satte vennskapet vårt på prøve. Dessverre ble trangen til å føle seg komplett sterkere enn vennskapet og vi valgte å kutte båndet mellom oss. To av disse magnesiummolekylene, min gode venn og jeg syntes denne situasjonen var ganske trist og derfor valgte vi å snu situasjonen til noe kjekkere ved skape et større molekyl sammen slik at vi ble et magnesiumoksid og hvor vi ble enige om at hele denne prosessen het en redoksreaksjon.