# data[].attributes.body
Jo højere virulens mikroorganismen har, desto lettere skaber den en infektion; fx skal der blot 10-100 noroviruspartikler til for at skabe roskildesyge. Mikroorganismernes virulens afhænger af flere forhold, fx:

Deres evne til at trænge ind i kroppen hænger ofte sammen med den måde, smitten overføres på. Influenzavirus overføres fx let via luftbåren smitte.

Evnen til at danne resistens over for antibiotika er veludviklet hos fx Staphylococcus aureus og Eschericia coli.

# data[].attributes.body
Der findes flere former for patogenitet:

Apatogene mikroorganismer fremkalder aldrig infektioner hos mennesker. Der kan være tale om nyttige bakterier, fx tarmbakterier, der producerer K-vitamin, eller mikroorganismer, der ikke har evnen til at angribe mennesker. Langt de fleste mikroorganismer hører til denne gruppe.

Opportunistisk patogene mikroorganismer angriber, hvis vores forsvar ikke er stærkt nok. De skaber infektioner hos mennesker med et meget svækket immunforsvar, fx ved behandling med cytostatika. Et andet eksempel er gærsvampen Candida albicans, der kan angribe, når svælgets forsvar er forringet.

Lejlighedsvist patogene mikroorganismer angriber, når de flytter til et sted i kroppen, hvor de får bedre betingelser for vækst. Mikroorganismerne findes som en del af vores normale flora og fremkalder kun infektioner under bestemte betingelser. Som eksempler kan nævnes bakterier, der forårsager infektioner, når de kommer et andet sted hen i kroppen end vanligt, fx colibakterierne, der er ganske ufarlige i vores tarmsystem, men frembringer en infektion, når de kommer i urinvejene.

Absolut patogene mikroorganismer: Fremkalder altid en infektion, fx tuberkelbakterien og malariaparasitten.

# data[].attributes.body
Endosporer er DNA omgivet af en flerlaget struktur der gør dem resistente overfor fysiske og kemiske påvirkninger. Endosporer dannes af sporedannende bakterier. De vigtigste er af slægten clostridium og bacillus. Bakterier danner sporer når vækstbetingelserne er dårlige, f.eks. pga. manglende næringsstoffer. Når moderbakterien danner sporer, frigives dette når moderbakterien gennemgår autolyse.

På den måde kan man sige at bakterien pakker sit DNA ind i en beskyttende struktur og sender denne ud, hvorefter den begår selvmord. Når vækstbetingelserne engang bliver gunstige igen, kan bakterien gendannes.

Medicin.wiki

# data[].attributes.body
Hvis steriliseringen skal være effektiv, er det nødvendigt, at urenheder, fx pus, blod eller afføring, først er fjernet, da de ellers vil øge mikroorganismernes modstandsdygtighed flere tusinde gange. Derfor bliver instrumenterne først vasket i en maskine, inden selve steriliseringen finder sted. Sterilisation kan foregå på måder:

Autoklavering foregår med vanddamp under tryk. Alt, hvad der skal steriliseres, pakkes ind. Først suges al luften ud af pakningen, da luftlommer gør steriliseringen mindre effektiv. Derefter blæses mættet vanddamp ind. Virkningen afhænger af tryk, temperatur og tid:

2 atmosfærers tryk ved 121 ºC i 15 minutter

3 atmosfærers tryk ved 134 ºC i 3 minutter.

Metoden er meget effektiv, men instrumenterne skal helst være af metal, da ikke alt gummi eller plast kan klare behandlingen.

Tørsterilisering er sterilisation ved tør varme. Det anvendes fx ved kanyler, hvor damp har svært ved at trænge ind. Tiden er afhængig af temperaturen:

160 ºC (2 timer)

170 ºC (1 time)

180 ºC (½ time).

Stråling anvendes mest af medicinalindustrien til sterilisation af fx handsker, katetersæt og lægemiddelstoffer. Denne metode er ikke effektiv til metalinstrumenter.

Efter steriliseringen skal genstandene opbevares på en måde, så de er sikret imod fugtpåvirkning, temperatursvingninger og direkte sollys. Genstandene skal altid placeres mindst 30 cm over gulvet. Uden på pakken er der en indikator, som viser, om varerne har været gennem en steriliseringsproces, men det er ikke en garanti for, at de fortsat er sterile.

# data[].attributes.body
I borgerens hjem er betingelser for afbrydelsen af smittevejene anderledes. Følgende er en kort vejledning om forebyggelse af smittespredning i forbindelse med MRSA-infektioner.

De medbragte engangsværnemidler (handsker og overtrækskittel) tages på i et rent område, fx stuen. Derefter foretages den personlige hygiejne, sårpleje osv. i borgerens badeværelse eller evt. soveværelse.

For at mindske smitterisikoen skal borgeren dagligt skifte sine håndklæder og undertøj. Alt sengelinned skal helst skiftes af personalet ca. hver tredje dag. Skiftningen foregår, så risikoen for støvsmitte minimeres. Alt bliver vasket ved høj temperatur, helst 80 °C.

Håndtag, elkontakter, vandhaner, toiletforhøjer og andet, som borgeren ofte rører ved, skal desinficeres med hospitalssprit.

Hver dag skal de områder, hvor borgeren generelt sidder, fx lænestol og sofa, støvsuges grundigt, lige fra armlæn til nede mellem puderne for at fjerne støv og døde hudceller, hvorpå bakterierne lever.

Anvendte rengøringsklude skal vaskes (også ved 80 ºC) eller kasseres.

# data[].attributes.body
Der er særligt fokus på den meget resistente bakterie MRSA (methicillinresistent Staphylococcus aureus), som findes både på hospitaler og i primærsektoren. For at nedsætte smitterisikoen er der fastlagt en række infektionshygiejniske retningslinjer, som både personale og besøgende skal overholde.

Søg Vejledning om forebyggelse af spredning af MRSA samt ny viden på www.ssi.dk

# data[].attributes.body
Flersengsstueisolation
Patienten placeres længst muligt væk fra døren, og der sættes en skærm op ved hans seng, som kan tørres af. Der skal sættes et skilt op med "isolation", og patienten skal have sit eget bad og toilet. Personalet skal i deres arbejde sørge for, at de ikke går direkte fra den isolerede patient til de andre indlagte, uden først at have anvendt grundig desinfektion. Hvis flere patienter har samme infektion, eksempelvis mave-tarm-infektion med fx norovirus, kan de samles i samme stue. Der sættes et isolationsskilt uden på døren.

Enestueisolation

Enestueisolation bruges især, hvis patienten har en infektion med bakterien Clostridium difficile, eller med bakterier, som er meget resistente overfor antibiotika, fx MRSA eller ESBL. Hvis der er stor risiko for smitte via direkte kontakt eller dråber fra nys, er enestue også at foretrække. Stuen skal have sit eget bad og toilet; ellers skal der være en bækkenstol på stuen. Døren til stuen skal holdes lukket, og der skal være et isolationsskilt uden på den.

Isolationsstue med sluse

En isolationsstue med sluse bruges ved patienter, der har et meget svækket immunforsvar, eller hvis en alvorlig infektion smitter via luften, fx med multiresistente tuberkulosebakterier. På stuen er der en ventilation, som sikrer, at luftbåren smitte ikke føres ud på gangen til andre patienter. Dørene i slusen må ikke åbnes samtidig, og vinduerne skal forblive lukkede. Patienten må ikke forlade stuen, og alle undersøgelser foregår på stuen.

→ Se procedure for patient i isolation i appen Praktiske færdigheder.

# data[].attributes.body
Varmedesinfektion benyttes i bækkenkogere eller opvaskemaskiner, som først skyller genstandene med koldt vand, rengør med sæbevand og skyller af igen. Genstandene skal placeres således, at vandstrålerne rammer og rengør effektivt for fx blod og fæces. Derefter foretages der en desinfektion med meget varmt vand eller vanddamp: 80 °C i 10 minutter, 85 °C i 3 minutter eller 90 °C i 1 minut. Varmedesinfektion er meget effektiv; dog er det en forudsætning, at der ikke sker et svigt i reguleringen af temperaturen, tiden eller sæbemængden.

# data[].attributes.body
Når man fjerne en forurening af mikroorganismer, kaldes det for dekontaminering. Det foregår på tre forskellige niveauer, som alle er afgørende for nedsættelse af smitterisikoen.

Rengøring fjerner mikroorganismerne og områder, hvor de har gode livsbetingelser.

Desinfektionen med ethanol dræber og reducerer antallet af de fleste mikroorganismer. Jo færre der er, desto mindre risiko er der for smitte. Dog overlever endosporer fra bakterier.

Sterilisation er en fuldstændig dekontaminering, hvor både mikroorganismer og endosporer fjernes.

# data[].attributes.body
Et af de grundlæggende principper er at adskille rent fra urent.

Utensilier, der har været i kontakt med en borger/patient, skal ikke i kontakt med andre borgere/patienter eller rene utensilier.

Utensilier, der er rengjort efter varmedesinfektion (se kapitel 47), skal holdes i det rene område.

Ved sengeredning anvendes handsker, og det urene sengelinned må ikke komme i kontakt med arbejdstøjet. Uniformshygiejne er vigtig, anvend evt. plastforklæde ved fx sengebad og forbindskift.

Vasketøjet skal direkte i vasketøjsposen, og der skal være et klæde, som dækker toppen, når det køres ud til skyllerummet. Desuden må vasketøjet ikke flyttes fra den ene pose til den anden, da det øger smitterisikoen.

# data[].attributes.attachment_caption
Figur 47.8. Ved en eksogen infektion opstår smitten fra andre eller fra genstande. En endogen infektion er derimod skabt af borgerens egne mikroorganismer.

# data[].attributes.body
Patienten/borgerens modtagelighed for infektionssygdomme mindskes ved at fjerne de faktorer, som svækker immunforsvaret, fx immobilitet. Desuden styrker næringsrigtig kost patientens energi og muskulatur, og derved kan patienten bedre blive mobiliseret og forbedre sin respiration.

# data[].attributes.body
Der er flere faktorer, der øger risikoen for, at en borger på plejehjem får en infektion. Der er en større koncentration af borgere, som har et svækket immunforsvar, hvilket kan skyldes:

Sygdom, som lokalt nedsætter immunforsvaret, fx kronisk bronkitis og ødelagte fimrehår (cilier) i bronkier og luftrør.

Normal fysisk aldring, hvor både det ydre forsvar, fx huden, og det indre forsvar, fx T-celler, bliver svækket.

Medicin, der nedsætter dannelsen af leukocytter, fx cytostatika eller prednison.

Når flere mennesker med et svækket immunforsvar og med virulente mikroorganismer er samlet, bevirker det flg.:

Mikroorganismerne kan lettere komme fra person til person via smittevejene.

Mikroorganismerne kan lettere udvikle deres virulens, fx resistens over for antibiotika.

Følgende faktorer er med til at svække det normale immunforsvar, fx:

Sengeliggende patienter har en øget risiko for, at deres hud bliver udtørret og skrøbelig, da sengelinnedet fjerner hudens fedtlag, og bakterier derved lettere kan trænge ind.

Huden bliver brudt i forbindelse med operation og anlæggelse af intravenøst kateter, så bakterier kan trænge ind i vævet.

Når der anlægges et perifert venekateter (PVK) og centralt venekateter (CVK), danner bakterierne et lag (biofilm) uden på kateteret. Derved kan immunforsvaret og desinfektionen kun fjerne de yderste bakterier, og de overlevende bakterier kan skabe en infektion i blodet (figur 47.6). Jo længere tid kateteret ligger, desto større risiko er der for en infektion.

Ved immobilitet er det svært at tømme blæren fuldstændigt, og den tilbageværende urin kan danne grobund for bakterier.

Ved brug af kateter à demeure bliver urinrørets naturlige forsvar nedsat, og bakterierne kan danne biofilm og bevæge sig op i blæren via kateterets sider.

Narkose lammer fimrehårene i luftvejene og hæmmer hosterefleksen. Sovemedicin (hypnotika), smertestillende medicin (analgetika) og psykofarmaka har en sløvende virkning på organismen. Derved hæmmes immunforsvaret i slimhinderne.

Ved nasal iltbehandling eller en trakeostomi er der en kortere og mere direkte vej for mikroorganismerne ind i luftvejene. Pseudomonas-bakterien er frygtet, hvor der bruges fugtersystemer.

Ved sondeernæring får patienten ikke stimuleret sin naturlige spytsekretion. Tørre slimhinder, færre enzymer og dårlig mundpleje svækker forsvaret i mundhulen.

# data[].attributes.body
Borgerens almene tilstand kan fx være svækket pga. følgende årsager:

Den normale aldring, som nedsætter immunforsvarets reaktion, da især T-cellerne deler sig langsommere.

En nedsat væske- og elektrolytbalance, som påvirker alle cellerne i kroppen.

Stresshormonet kortisol, som godt nok øger immunforsvaret de første døgn, men derefter svækker immunforsvaret. Universel behandling med glukokortikoider, fx Prednison, har samme effekt.

Behandling med cytostatika ved cancer, som hæmmer stamcellerne og påvirker dannelsen af alle blodets celler.

En dårlig ernæringstilstand, som svækker cellerne og dannelsen af nye leukocytter, da der er mangel på energi og "byggesten".

En dårlig lungefunktion og et ødelagt immunforsvar i lungerne pga. rygning, som gør, at mikroorganismerne let kan komme ned i bronkiolerne.

# data[].attributes.body
Inderst i alle vira findes et lille stykke DNA eller RNA, som indeholder en kode, der gør virus i stand til at udnytte værtscellen (figur 47.4). Grundlæggende er DNA og RNA opbygget af de samme kernesyrer, men de indeholder forskellige sukkerarter. DNA indeholder deoxyribose, og RNA indeholder ribose. Selv i vira, som minder meget om hinanden, varierer det, om de indeholder DNA eller RNA; fx findes der RNA i hepatitis A- og C-virus, mens DNA findes i hepatitis B- og D-virus. Ved hjælp af en undersøgelse kan man finde frem til koderne på DNA og RNA og dermed diagnosticere, hvilken virussygdom der er tale om.

# data[].attributes.body
Vira kan ikke betegnes som selvstændige organismer, da de ikke kan fungere uden for en celle. Vira har nemlig ikke noget selvstændigt stofskifte. De udnytter stofskiftet i de celler, de bliver optaget i. Derfor kan det være vanskeligt at dræbe vira med medicinsk behandling.

Vira kan deles op i to hovedgrupper

Kappebærende vira, der er omgivet af en membran af fedtstof. Det er fx hepatitis B-virus (leverbetændelse,se kapitel 25), herpes simplex type 2-virus (kønssygdom, se kapitel 49) og influenzavirus.

Ikke kappeværende virus (kaldet nøgenvirus), som yderst består af en proteinskal, kapcid.
Det er fx papillomavirus (vorter, kondylomer, se kapitel 49), norovirus (mave/tarm, se kapitel 25) og hepatitis A-virus.

# data[].attributes.body
Svampene hører til de mest udbredte mikroorganismer. Der kendes over 100.000 arter af svampe, men det er kun ca. 300 af dem, der er sygdomsfremkaldende (patogene). Årsagen er, at de har svært ved at klare sig ved den temperatur, menneskets krop har.

Svampeinfektioner ses oftest hos borgere:

Der har et nedsat immunforsvar

Der har en udtørret mundslimhinde. De får infektioner af Candida albicans i mundhulen, svælg og luftveje.

Der har problemer med hud og negle.

Svampene formerer sig ved knopskydning eller ved at udsende svampesporer. Sidstnævnte metode er meget effektiv, da sporerne er særdeles modstandsdygtige og både tåler indtørring og kulde. Sporerne kan spredes via luften eller i vand.

Svampene ernærer sig ved at omsætte døde celler. De udskiller en række enzymer, der nedbryder det døde væv til små molekyler, som så optages gennem deres egen cellevæg.

# data[].attributes.body
Stave er cylinderformede og inddeles i:

Enkeltstave, fx Salmonella (diarré), Escherichia coli (urinvejsinfektion, kapitel 28)

Kølleformede (corynebakterier), fx Listeria (diarré).

# data[].attributes.body
Enkle (monokokker), som ikke er sygdomsfremkaldende hos mennesker.

Parvis (diplokokker), fx pneumokokker (lungebetændelse, kapitel 22) og meningokokker (meningitis, kapitel 31).

Kæder (streptokokker), fx Streptococcus pyogenes (halsbetændelse).

Klaser (stafylokokker), fx Staphylococcus aureus (hud- og sårinfektioner, kapitel 14 og 16).

# data[].attributes.body
Nogle bakterier har et par lange, tynde svingtråde, flageller, som roterer med ca. 200 omdrejninger i minuttet, hvilket er en hastighed, der vil svare til 100 km/t for et menneske. På grund af svingtrådenes bevægelser kan bakterien bevæge sig hurtigt gennem væsker, fx blodet.

# data[].attributes.body
Bakterier har ingen cellekerne, så DNA-strengen flyder rundt i hele cellevæsken, cytoplasmaet.
De er utroligt omstillingsparate.