# data[].attributes.headline
Бісексуал — людина, яка відчуває потяг до людей різних статей.

# data[].attributes.subject
Бісексуал — людина, яка відчуває потяг до людей різних статей.

# data[].attributes.headline
Булінг (цькування) — поведінка, що періодично повторюється, при якій людині навмисно завдається шкода або дискомфорт за допомогою фізичного контакту, словесних атак чи психологічних маніпуляцій. Булінг передбачає дисбаланс влад

# data[].attributes.subject
Булінг (цькування) — поведінка, що періодично повторюється, при якій людині навмисно завдається шкода або дискомфорт за допомогою фізичного контакту, словесних атак чи психологічних маніпуляцій. Булінг передбачає дисбаланс влад

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ліна з України

# data[].attributes.attachment_link.title
Що таке булінг? Яким він буває та як спробувати його позбутися? Відео та презентація безкоштовно НУШ

# data[].attributes.headline
Гендер позначає соціальні характеристики та можливості, які асоціюються зі статусом чоловіка або жінки, і взаємини між жінками та чоловіками, дівчатками та хлопчиками, а також стосунки між жінками та стосунки між чоловіками. Ці характеристики, можливості та відносини соціально детерміновані і засвоюються людьми в процесі соціалізації.

# data[].attributes.subject
Гендер позначає соціальні характеристики та можливості, які асоціюються зі статусом чоловіка або жінки, і взаємини між жінками та чоловіками, дівчатками та хлопчиками, а також стосунки між жінками та стосунки між чоловіками. Ці характеристики, можливості та відносини соціально детерміновані і засвоюються людьми в процесі соціалізації.

# data[].attributes.attachment_link.title
1. Стать і гендер: сутнісні межі понять

# data[].attributes.headline
Гомосексуал — людина, яка відчуває фізичний, емоційний та (або) сексуальний потяг до людей своєї статі.

# data[].attributes.subject
Гомосексуал — людина, яка відчуває фізичний, емоційний та (або) сексуальний потяг до людей своєї статі.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як вилікувати гомосексуальність?

# data[].attributes.headline
Гомофобія — страх, дискомфорт, нетерпимість чи ненависть щодо гомосексуальності та щодо людей на основі їх реальної або передбачуваної сексуальної орієнтації.

# data[].attributes.subject
Гомофобія — страх, дискомфорт, нетерпимість чи ненависть щодо гомосексуальності та щодо людей на основі їх реальної або передбачуваної сексуальної орієнтації.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Гомофобія - це страх, неприязнь до осіб, які мають нетрадиційну статеву орієнтацію. Також це сильний страх перед тим, що сексуальність суб' страху має нетрадиційний нахил.

Що таке ГОМОФОБІЯ - поняття та визначення простими словами.

Простими словами, Гомофобія - це страх і агресія, спрямовані на людей з нетрадиційною сексуальною орієнтацією. Пояснюється практично в кожному випадку тим, що людина боїться сама поміняти свою орієнтацію, або відчуває певні сумніви у своїй орієнтації. Нерозуміння цього переживання і страх виливаються в злість, спрямовану на будь-які прояви гомосексуалізму.

Гомофобія в психіатрії.

Науці відомо дуже багато страхів, іноді нестандартних і дивовижних. Частина слова "фобія" в перекладі означає "страх". Це почуття страху або стійкого неприйняття якоїсь ситуації, в багатьох випадках неможливо пояснити, та складно без сторонньої професійної допомоги контролювати.

Серед великого списку фобій, гомофобія - відоме поняття, але не кожна людина розуміє, що це означає насправді. Поширена думка про те, що люди просто бояться і погано ставляться до гомосексуалізму у всіх його проявах. Все не так просто.

Страждання гомофобією - привід розібратися в собі.

Гомофобія - не просто ненависть до гомосексуалізму, це страх самому поміняти свою орієнтацію, боязнь того, що, є причини думати, що ця людина особисто відноситься до сексуальних меншин. Зазвичай таке відчуття виникає, коли людина починає помічати за собою незвичайні бажання або фантазії, пов' з гомосексуальністю. Настає внутрішній страх від того, що з'явилися сумніви в особистій орієнтації в традиційному її розумінні.

Багато з тих, хто виступає сильним противником гомофобії, агресивно поводиться стосовно сексуальних меншин, пояснюють свою поведінку тим, що їхнє ставлення пов' з нормами, прийнятими в суспільстві та мораллю.

Більшість відмовляються називати своє негативне ставлення фобією, мотивуючи це тим, що вони не бояться, страху немає, а просто неприйняття. Насправді можливий і такий варіант. Важливо просто переконатися, що це дійсно просто негативні думки, пов' з якимись моральними нормами, особистими упередженнями, а не страх перед власними бажаннями чи фантазіями. В такому випадку складно провести межу між хворобою, негативним ставленням або прихованої хворобою, коли людина агресивно налаштована через страх.

У будь-якому випадку, кожна фобія, яка виражається страхом, необґрунтованою агресією - привід розібратися в собі. Проте необов'язково, щоб гомофоб був гомосексуалістом, є різниця.

Гомофобія як діагноз.

Будь-яка фобія - це хвороба. Страх, який неможливо контролювати, складно або не можна пояснити - привід звернутися до фахівця, щоб знайти коріння проблеми і позбутися від психічного розладу. По суті, жити без фобій - набагато простіше.

Складно сказати, чим є в цьому випадку гомофобія. По суті, це хвороба, але оскільки багато людей сприймають поняття по-іншому і в цілому розуміння гомофобії сильно відрізняється у кожної людини, то складно знайти грань, де цей стан - психічний розлад, а де - негативне ставлення.

Якщо людина починає сумніватися в сексуальній орієнтації та в результаті відбувається камінг-аут - добровільне, відкрите прийняття нової орієнтації, нового способу життя, то очевидно і гомофобії немає. Якщо власні бажання лякають і викликають сильний дискомфорт, людина стає агресивною і не приймає себе, мова йде про хворобу.

Гомофобія і гомосексуальність: в чому різниця?

Гомосексуал - це людина, чия сексуальна орієнтація відрізняється від традиційної, загальноприйнятої. Такими людьми народжуються, це відбувається на генетичному рівні, коли гени дитини створили специфічні комбінації з генами матері.

Гомофоб - це людина, яка ненавидить, не сприймає, боїться людей з нетрадиційною орієнтацією через соціальний досвід, власну психіку, на яку впливають різні фактори. Якщо людина говорить, що не боїться геїв, а просто їх ненавидить - він гомофоб. І це хвороба.

Якщо гомосексуалізм - це процес, який не можна звернути, зупинити, то гомофобія - це хвороба яка лікується.
Гомофобія в спадковість?

Гомосексуалізм з'являється через гени, а фобія - через меми. Мем - це стійка, нав'язлива ідея. Її можна успадкувати. Наприклад, дитина мріє бути схожою на батьків, і якщо глава сімейства, батько - ксенофоб, то син буде ненавидіти іноземців, щоб бути схожим на батька. Якщо батько сексист - дитина не стане сприймати трансгендерів, людей, чия стать відрізняється, те ж саме з гомофобією. Ці ідеї можуть проявитися не відразу, а в більш дорослому віці і будуть говорити не про те, що людина сумнівається у власній орієнтації, а про те, що вона залежить від нав' ідей, отриманих у спадок.

Чому люди стають гомофобами?

Якщо дитина скопіювала поведінку батьків і стала гомофобом - це зрозуміло, але звідки це неприйняття з'явилося у батьків? Завжди є якась причина появи хвороби, якщо це не вплив мемів, які не спадковість, то в чому тоді причина, варто розібратися.

Причини гомофобії.

Як правило, гомофоб - це чоловік. Але не звичайний чоловік в традиційному розумінні, а той, який відчуває певні проблеми:

у нього яскраво виражена маскулінність, яку можна назвати навіть токсичною;

він відчуває потребу домінувати в колективі з чоловіків і ця потреба нереалізована;

має зв' з тюремною культурою, тобто проявляє інтерес до в'язниці чи іншого спеціального закладу закритого типу.

Щодо третьої причини, варто відзначити два нюанси. По-перше, такі чоловіки, які цікавляться в', дискримінують тільки пасивних учасників, тому що є страх бути на їх місці. До активних учасників претензій немає. По-друге, ці чоловіки представляють відносини гомосексуалістів не як акт любові, злагоди, а сприймають їх, як біль, приниження, застосування сили. Це не означає, що представник карцерної культури був в подібному закладі особисто, так може позначатися вплив оточення.

Чому гомофобія - не завжди добре?

Ця хвороба викликає дуже багато обговорень на різних рівнях: культура, мораль, релігія, політика і так далі. Але варто лікуватися від забобонів і дивитися на факти:

Люди з нетрадиційною сексуальною орієнтацією можуть стати відмінними батьками, важливо не те щоб народити, а щоб правильно виховати; куди небезпечніше люди з ідеєю чайлдфрі, сумніше, якщо люди безплідні, в такому випадку це не причина ненавидіти сексуальні меншини;

Часто цей страх виникає через дефіцит критичного мислення - догматизм, в основному - релігійний;

Іноді гомофобія - це політична ідеологія, коли тим, хто вводить таку політику це вигідно, щоб управляти, маніпулювати думкою людей, створюючи ворога, який може стати елементом національної ідеї; такі випадки зустрічаються в нашій історії;

Перебуваючи в суспільстві, де ненавидять людей з нетрадиційну сексуальну орієнтацію, є всі шанси перетворитися в об' агресії, незалежно від власної орієнтації.

Гомофобами стають ті, хто звик ділити світ на чорне і біле, добро і зло. Іноді це результат забобонів та нав' думок. Іноді причина розібратися в собі і своїй орієнтації.

# data[].attributes.attachment_link.title
ГОМОФОБІЯ - це що таке, поняття, значення, причини та наслідки

# data[].attributes.attachment_link.description
Що таке Гомофобія - що це означає простими словами в психології. Гомофобія - це страх, неприязнь до осіб, які мають нетрадиційну статеву орієнтацію.

# data[].attributes.headline
Сексуальне здоров’я — стан фізичного, емоційного, Сексуальне здоров’я — стан фізичного, емоційного,розумового та соціального благополуччя щодо сексуальності, а не просто відсутність хвороби, дисфункції чи немочі. Сексуальне здоров’я включає позитивний і шанобливий підхід до сексуальності і сексуальних відносин, а також можливість отримувати приємний та безпечний сексуальний досвід в умовах відсутності примусу, дискримінації та насильства. 

# data[].attributes.subject
Сексуальне здоров’я — стан фізичного, емоційного, Сексуальне здоров’я — стан фізичного, емоційного,розумового та соціального благополуччя щодо сексуальності, а не просто відсутність хвороби, дисфункції чи немочі. Сексуальне здоров’я включає позитивний і шанобливий підхід до сексуальності і сексуальних відносин, а також можливість отримувати приємний та безпечний сексуальний досвід в умовах відсутності примусу, дискримінації та насильства. 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Центр громадського здоров'я МОЗ України

# data[].attributes.attachment_link.title
Сексуальне і репродуктивне здоров’я підлітків

# data[].attributes.headline
Стигма — думки чи судження окремих осіб чи суспільства в цілому, які негативно позначаються на будь-якій людині чи групі людей. Результатом дій, продиктованих стигматизацією є дискримінація.

# data[].attributes.subject
Стигма — думки чи судження окремих осіб чи суспільства в цілому, які негативно позначаються на будь-якій людині чи групі людей. Результатом дій, продиктованих стигматизацією є дискримінація.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Чому гомосексуальність - не хвороба, "лікувати" її не потрібно й небезпечно, а лесбійки не прагнуть "зайняти чоловіче місце".
Для чого люди зі спільноти ЛГБТ+ (тобто геї, лесбійки, бісексуальні та трансгендерні люди) влаштовують Марші рівності та проводять правозахисні акції? Чому суспільство й досі сприймає гомосексуальність за хворобу й звинувачує ЛГБТ+ людей у пропаганді одностатевих стосунків? "Детектор медіа" спростовує десять популярних міфів про життя спільноти ЛГБТ+, хоча їх насправді набагато більше, й пояснює, чому лікувати гомосексуальність не варто і що трансгендерні люди не вмирають від прийому гормонів.
Гомосексуальність - це психічне захворювання. 1973 року Американська психіатрична асоціація виключила гомосексуальність із класифікації психічних захворювань DSM-III, а за 17 років - у 1990 році - гомосексуальність прибрали з Міжнародної класифікації хвороб Всесвітньої організації охорони здоров'я. Науковці довели, що будь-яка сексуальна орієнтація сама по собі не може розглядатися як розлад. Цьому передували численні дослідження сексологів та психологів, а також поступова зміна законодавства в різних країнах. Зокрема, британський лікар Гевлок Елліс у своїй праці "Сексуальна інверсія" ще наприкінці дев'ятнадцятого сторіччя описував гомосексуальність як природний спосіб вираження сексуального інстинкту. Він припускав, що гомосексуальність була загальним біологічним проявом як для людей, так і для тварин. У книжці автор також наводив приклади антропологічних та історичних досліджень, аби показати, що гомосексуальність існувала в різних культурах. Схожих висновків дійшла і дослідниця Евелін Гукер, яка у 1950-х дослідила вибірку з тридцяти гомосексуальних та гетеросексуальних чоловіків, які ніколи не зверталися по психіатричну допомогу, та не помітила різниці чи ознак, які би вказували на патологію гомосексуалів.

1957 році у Великій Британії вийшов так званий "звіт Волфендена". Згідно з ним, " гомосексуальність не може вважатися хворобою, оскільки в багатьох випадках є єдиним симптомом і в усьому іншому цілком сумісна з повним психічним здоров'ям ". Звіт Відомчої комісії з питань гомосексуальних злочинів та проституції, головою якої був сер Джон Волфенден, - це рекомендації, які надали члени комісії після інтерв'ю в тюрмах, де перебували засуджені за гомосексуалізм. Адже прийнятий у Великій Британії у 1885 році закон зробив гомосексуальні дії чоловіків незаконними, і до 1954 року кількість чоловіків, ув'язнених за це, зросла до понад тисячі на рік. У серпні 1954 року уряд створив комітет Волфендена, який майже одностайно рекомендував декриміналізувати гомосексуальні дії за згодою між двома повнолітніми. Оприлюднений у 1957 році звіт викликав бурхливу реакцію та обговорювався в парламенті, і десять років потому покарання за одностатеву любов скасували. Але в інших державах процес декриміналізації гомосексуальних стосунків був довгим - наприклад, Україна вилучила схожі статті з кримінального кодексу лише у 1991 році. В деяких країнах і досі існує покарання за гомосексуальні дії, навіть смертна кара. А ще в багатьох країнах, де вже не існує дискримінаційних норм, до гомосексуалів далі ставляться вороже.

""Гомосексуалізм" був вилучений з офіційного списку психічних розладів і більше не вважається психічним захворюванням. Люди ЛГБТ+ такі ж психічно здорові, як і всі інші. Однак це правда, що стигма, упередження та дискримінація щодо ЛГБТ+ створюють вороже та стресове середовище, яке може спричинити проблеми з психічним здоров'ям, а також підвищити ймовірність спроб самогубства", - каже голова правозахисної громадської організації "Інсайт" Олена Шевченко.
Олена Шевченко
Гомосексуальність треба лікувати. Насправді ні, адже гомосексуальність, як ми вже з'ясували, не є хворобою. Хоч такі спроби були. На початку XX століття у різних країнах застосовували так звану конверсійну, або ж репаративну терапію, яка включала в себе як психотерапію чи психоаналіз, так і лоботомію, гормональну корекцію чи лікування із застосуванням електричного струму. Проте виявилося, що всі ці методи неефективні й жодним чином не "лікують" гомосексуальність, а навіть навпаки - можуть зашкодити психічному й фізичному здоров'ю. Наприклад, дослідження, яке провели у 2002 році, показало, що лише 3 % людей, які пройшли конверсійну терапію, змінили орієнтацію на гетеросексуальну, натомість були й люди, які внаслідок терапії цілком втратили статевий потяг. Хоча Всесвітня психіатрична асоціація та Всесвітня медична асоціація засуджують конверсійну терапію як метод "лікування" гомосексуальності, вона досі практикується в різних країнах, зокрема й в Україні, де таку терапію пропонують релігійні організації. Нещодавно "лікувати" гомосексуалів закликала викладачка львівського вишу. Небезпека навіть формально добровільної "терапії" в тому, що часто людина погоджується на неї під тиском родини чи оточення, яке не приймає її такою, яка вона є.

Гомосексуальність - це сучасне віяння. Гомосексуальність - невід'ємна частина людської культури щонайменше з часів античності. У Геродота, Платона, Гомера, Ксенофонта про одностатеві стосунки йдеться як про варіант норми. Пізніше гомосексуальні стосунки описувалися і в творах Шекспіра (наприклад, у "Дванадцятій ночі"), у поемах англійського драматурга Кристофера Марло, у авторів XIX - початку ХХ століття Артюра Рембо, Волта Вітмена, Вірджинії Вулф, Оскара Вайлда, Марселя Пруста, Емілі Дікінсон та інших. Авжеж, у консервативних (особливо - релігійних) суспільствах, де за гомосексуальність могли виключити зі спільноти, ув'язнити або вбити, гомосексуалів "не було". Це значить, що вони приховували свої стосунки або страждали, пригнічуючи в собі свою сутність. Але періодів в історії людства, коли гомосексуальності "зовсім не було", ви не знайдете.

Права ЛГБТ+ не порушують. Таке твердження від противників ЛГБТ+ можна почути чи не щороку напередодні Kyiv Pride, який традиційно проходить наприкінці червня й покликаний привернути увагу до захисту прав цієї суспільної групи. І щороку в Києві колону людей, що вийшли на Kyiv Pride, охороняє поліція, адже на Марш рівності також приходять противники ЛГБТ+ й прихильники так званих традиційних цінностей. Вже цей факт ілюструє, що бути відкритим геєм чи відкритою лесбійкою в Україні - не завжди безпечно. Про це свідчать і напади на представників ЛГБТ+ та на заходи, які вони проводять, а також неналежне розслідування таких справ. Наприклад, поліція Києва відмовляється приймати заяву про напад на офіс ЛГБТ-організації в Києві, який стався 29 травня цього року, мотивуючи це тим, що "ніхто не постраждав".

Також в Україні заборонені одностатеві шлюби, адже за Конституцією шлюб - це союз чоловіка та жінки. Відповідно, для людей ЛГБТ+ недоступне право на спільну власність, яке мають гетеросексуальні люди, вступаючи в шлюб; право на успадкування майна партнером чи партнеркою; право на аліменти; право не свідчити проти партнера чи партнерки у суді; право на спільне батьківство й виховання прийомних дітей; право на соціальне забезпечення та пільги, передбачені для членів родини; право на розпорядження тілом партнера чи партнерки в разі смерті тощо. Але чи не найважливіше - те, що люди ЛГБТ+ не почуваються законодавчо захищеними від дискримінації за ознаками сексуальної дискримінації та гендерної ідентичності.

Гомосексуальні люди не можуть мати дітей. Так, в одностатевої пари не може бути дітей, в яких був би генетичний матеріал від обох партнерок чи партнерів. Однак пара може скористатися сучасними репродуктивними технологіями, зокрема, провести процедуру екстракорпорального запліднення. Також у когось із партнерів чи партнерок можуть бути діти від гетеросексуальних стосунків, якщо такі були. Є країни, в яких гомосексуальні пари можуть усиновити дитину. " Будь-яка здорова людина, незалежно від орієнтації, за своїм бажанням може мати дітей. Гомосексуальна орієнтація не позбавляє людину репродуктивної функції. Завдяки сучасній медицині, щоби зачати дитину, можна не мати сексу з чоловіком або жінкою", - розповідає представниці ГО "Інсайт" Анна Литвинова.

Всі геї - манірні, а лесбійки - грубі й чоловікоподібні, та ще й "зазіхають на чоловіче місце". Відкрита лесбійка, активістка Олена Григоряк розповідає: часто люди думають, що в лесбійській парі обов'язково має бути хтось головний, тобто переносять гетеронормативні стереотипи на гомосексуальні стосунки. "У нас із партнеркою немає чіткого розподілу на гендерні ролі та обов'язки. Ми займаємося тим, чим нам хочеться. Кожна з нас може оплачувати рахунки, мити посуд, купувати квіти, керувати автомобілем тощо, - каже Олена Григоряк. - В нас немає розподілу на актив / пасив. Мене дратує те, що в уяві багатьох жінка, яка виглядає не надто фемінно, обов'язково "виконує" роль чоловіка в інтимних стосунках".
Олена Григоряк
Олена каже, що нерідко через коротку стрижку й гендернонейтральний одяг її образ одразу називають "лесбійським" та кажуть, що таким чином вона зазіхає на "чоловічу" роль у суспільстві. "Це не так. Я вдягаю, стрижуся та поводжуся так, як мені хочеться, й аж ніяк не намагаюся зайняти "чоловічу" нішу в суспільстві. Просто бінарна система не залишає нам вибору - ти або жінка, або чоловік. На жаль, це дуже ускладнює деяким лесбійкам можливість проявляти власну експресію, не прикріплюючи себе до чоловічої ролі / гендеру", - говорить Олена.

На думку відкритої лесбійки, психологині Наталки Касим, є міф, що лесбійки ідентифікують себе як чоловіки, бо хочуть бути чоловіками. "Проте насправді, - каже вона, - переважна більшість лесбійок ніколи не мріяли бути чоловіками і говорять про себе саме як про цисгендерних жінок". Касим також згадує стереотип, що всі геї - манірні, а лесбійки - грубі й мужеподібні. "Є купа лесбійок, які виглядають конвенційно жіночно, і чоловіків-геїв, які виглядають максимально стереотипно мужньо. І навпаки: є ціла купа жінок і чоловіків, які виглядають нестереотипно і при цьому лишаються гетеросексуальними", - каже вона.
Наталка Касим
ЛГБТ не воюють. "От би відправити їх воювати, а не парадами ходити!" - таке теж можна почути від противників Маршу рівності. Здається, на їхню думку, людей ЛГБТ+ потрібно перевиховувати, а війна, куди й хочуть відправити геїв та лесбійок, має стати для них таким собі покаранням. Однак люди ЛГБТ+ воюють та захищають Україну зі зброєю в руках. Та це не рятує їх від дискримінації, утисків на службі, фізичного насильства після повернення з війни.

Нещодавно ведуча російського пропагандистського телеканалу "Россия 1" Ольга Скабеєва озвучила в ефірі фейк про те, що на Донбас " відправляються колони українських геїв". Таке рішення, за її словами, вже прийняв Зеленський за наказом президента США Джо Байдена. "Байден порадив провести на Донбасі гомосексуальну ходу. Без агентства США з міжнародного розвитку подібна гей-атака, або гей-ініціатива, на Донбасі була б неможлива. Тепер американці дали зелене світло. На Донбас відправляються колони українських гомосексуалістів. Неясним залишається один момент. Яким місцем вперед підуть всі ці ЛГБТ-активісти", - "пожартувала" Скабеєва.

Йдеться не про "гей-паради" з подачі Байдена, а про проєкт "KyivPride: going east", орієнтований на Донецьку та Луганську області, який має мобілізувати спільноту ЛГБТ+ у регіоні, провести тренінги та воркшопи з місцевими організаціями та ініціативами тощо.

Трансгендерні люди швидко помирають, а для "зміни статі" потрібна операція. Активістка Інна Ірискіна часто стикається зі стереотипом, що через гормональну терапію трансгендерні люди частіше хворіють і швидше помирають. "Насправді жодні наукові дані цього не підтверджують. Є ризики для здоров'я, пов'язані з окремими гормональними препаратами. але це питання того, щоб контролювати гормонотерапію і враховувати протипоказання", - каже Інна.

Є міф, що трансгендерний перехід обов'язково повинен супроводжуватися операцією зі зміни статі. "Насправді стать є структурою, що складається з багатьох компонентів, частину з яких змінити неможливо, а зміна інших не обов'язково пов'язана з хірургією, - пишуть у ГО "Інсайт". - Багато транслюдей приходять до висновку, що операцій зі зміни статевих органів вони не потребують, і обмежуються лише гормональною терапією. А в останні роки, наприклад, у Швеції, навіть і домагаються компенсації за такі операції, які довго були обов'язковою умовою для отримання юридичного визнання гендеру (тобто зміни громадянської статі). Зараз практику таких вимог із боку держави називають примусовою стерилізацією, і з кожним наступним роком усе більше країн відмовляються від неї, що зробила і Україна, змінивши процедуру транспереходу в 2016 році". Інакше кажучи, людині, яка почувається жінкою, хоча фізіологічно має чоловічий організм, або навпаки, не обов'язково робити операцію, щоб її визнали тією, ким вона почувається.

Бісексуальних людей не існує. Здається, тут усе просто, адже бісексуальність - це романтичний або статевий потяг як до чоловіків, так і до жінок. Тобто бісексуальні люди можуть закохуватися та вступати у стосунки з людьми обох статей. Однак коли, наприклад, жінка вступає у стосунки з жінкою, її називають лесбійкою, навіть якщо попередні її стосунки були з чоловіком. Так бісексуальність жінки стає невидимою й заперечується. Буває, що бісексуальну людину просять "визначитися", з ким їй комфортніше формувати стосунки - з чоловіками чи жінками. "Іноді побажання "визначитися" походить від гомосексуальних людей, породжене страхом, що якщо хтось може так переходити від одностатевих до різностатевих стосунків, то до того ж можуть змусити і їх. C ексуальні вподобання кожної людини індивідуальні, і певні вибори однієї людини в жодному випадку не мають бути приводом примушувати до того ж іншу", - пишуть у громадській організації "Інсайт".

Пропаганда гомосексуальності. "Нащо ви пропагуєте?! Кохайтеся з ким хочете, але сидіть удома і не показуйте це", - одна зі стандартних фраз противників ЛГБТ+, яку можна почути перед будь-якою публічною акцією цієї спільноти. Як кажуть в ГО "Інсайт", пропаганда мала би спонукати людей заводити одностатеві стосунки чи практикувати секс із людьми своєї ж статі. Хіба до цього хтось закликає? Марш рівності чи інші заходи щодо прав ЛГБТ+ прагнуть привернути увагу суспільства до проблем, із якими вони стикаються. На думку психологині Наталки Касим, пропаганда гомосексуальності взагалі неможлива, адже не можна підробити чи імітувати любов чи потяг. "Неможливо переконати людину, що їй подобається та чи інша людина. Про пропаганду в основному говорять люди, які вважають гомосексуальність чимось поганим, чого треба уникати. А насправді це просто про любов", - каже Наталка. Однак в Україні "пропагандою" нерідко називають видимість людей ЛГБТ+ у кіно, літературі, мистецтві тощо (і навіть цей матеріал, у якому є твердження, що ЛГБТ+ - не хвороба, класифікували б саме як "пропаганду"). Хоча гетеросексуальні стосунки є видимими значно більше й є центральною темою більшості художніх творів, серіалів чи фільмів. Не кажучи вже про те, що чимало релігійних, громадських і політичних організацій або діячів якраз таки пропагують гетеросексуальність як єдиний варіант норми.
Фото: unsplash.com, facebook.com

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
права людини

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
міфи в медіа

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
гендерні стереотипи

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
стереотипи в журналістиці

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
лгбт-спільнота

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Білоусенко

# data[].attributes.attachment_link.title
Десять міфів про ЛГБТ+, поширених в українських медіа та суспільстві

# data[].attributes.attachment_link.description
Чому гомосексуальність - не хвороба, "лікувати" її не потрібно й небезпечно, а лесбійки не прагнуть "зайняти чоловіче місце".

# data[].attributes.headline
Трансгендер — людина, чиє внутрішнє відчуття власного гендера (гендерна ідентичність) відрізняється від статі, зареєстрованої при народженні. Трансгендери можуть бути гетеросексуалами, гомосексуалами або бісексуалами. Трансгендер може ідентифікувати себе як чоловік чи жінка, як альтернативний гендер, як поєднання гендерів або як жоден із гендерів.

# data[].attributes.subject
Трансгендер — людина, чиє внутрішнє відчуття власного гендера (гендерна ідентичність) відрізняється від статі, зареєстрованої при народженні. Трансгендери можуть бути гетеросексуалами, гомосексуалами або бісексуалами. Трансгендер може ідентифікувати себе як чоловік чи жінка, як альтернативний гендер, як поєднання гендерів або як жоден із гендерів.

# data[].attributes.attachment_link.title
ЛГБТ+, трансгендери - приймати чи лікувати? Зірки трансгендери.

# data[].attributes.headline
Трансфобія — страх, дискомфорт, нетерпимість чи ненависть щодо транссексуалів.

# data[].attributes.subject
Трансфобія — страх, дискомфорт, нетерпимість чи ненависть щодо транссексуалів.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Вища школа адвокатури НААУ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
HELP онлайн-курс: Боротьба з расизмом, ксенофобією, гомофобією та трансфобією

Огляд онлайн курсів Ради Європи HELP

Представляємо огляд онлайн-курсу програми Ради Європи HELP: "Боротьба з расизмом, ксенофобією, гомофобією та трансфобією".

Расизм і ксенофобія є поширеною проблемою в сучасній Європі, а антиіммігрантські настрої дедалі зростають.

По всьому Європейському Союзу вразливі групи і меншини продовжують стикатися з дискримінацією, насильством та ізоляцією в таких сферах, як працевлаштування, освіта і охорона здоров'я.

У більшості країн ЄС питання мотивів упередження у злочинах на ґрунті ненависті, ксенофобії чи гомофобії часто не піднімається і не розслідується належним чином. Також спостерігається високий рівень заниження кількості таких злочинів, що часто пов'язано з недосконалими системами реєстрації або відсутністю скарг від потерпілих.

Для протидії таким формам нетерпимості слід посилити спроможність суддів, прокурорів та адвокатів застосовувати європейське законодавство у сфері недискримінації на національному рівні. Суди, які ухвалюють рішення, повинні публічно обговорювати мотиви упередженості з метою підвищення обізнаності та відшкодування шкоди жертвам. Окрім правників, правоохоронці також повинні бути уважними до такого роду злочинів.

Європейське законодавство про заборону дискримінації забороняє дискримінацію в різних контекстах і на різних підставах. Це право випливає з положень Європейської конвенції з прав людини, Європейської соціальної хартії та права Європейського Союзу, як зближених правових систем. Йдеться насамперед про статтю 14 та Протокол 12 до ЄКПЛ, Розділ ІІІ Хартії основоположних прав Європейського Союзу, а також європейські антидискримінаційні директиви (Гендерна директива, директива щодо расової приналежності, директива про рівність у сфері зайнятості).

Водночас принципи рівності та недискримінації можуть вступати в протиріччя з іншими правами людини, такими як свобода зібрань, слова чи віросповідання, тому відповідно необхідно дотримуватися балансу при здійсненні конкуруючих прав.

Цей курс першочергово розрахований на фахівців у галузі права (суддів, прокурів, адвокатів, працівників апарату суду), однак також може бути корисним для правоохоронних органів, працівників органів, до компетенції яких віднесені питання забезпечення рівних прав та можливостей тощо.

Тривалість курсу - 7 годин.

Мова курсу - доступне проходження курсу англійською мовою.

Курс складається зі вступу та 4 змістовних модулів:

Модуль 1. Ключові поняття (сприйняття, упередження, стереотипи, расизм, ксенофобія, гомофобія, трансфобія, сексуальна орієнтація, злочини на ґрунті ненависті, мова ворожнечі, дискримінація).

Модуль 2. Нормативно-правова база (ООН, Рада Європи, ЄС), процедурні аспекти.

Модуль 3. Расизм та ксенофобія (вступ, основні правові інструменти, расизм у Європі - ключові тенденції, злочини на ґрунті ненависті, мова ворожнечі, дискримінація);

Модуль 4. Гомофобія та трансфобія (вступ, тематичні сфери).

Курс розроблений в інтерактивній формі з використанням презентацій, інтерактивних екранів, тестів знань та рефлексивних вправ.

Самореєстрація учасників для проходження Курсу: https://cutt.ly/F9Awdpm

Дізнатися детальніше про Програму Ради Європи HELP, інформацію про навчальні курси для представників юридичної спільноти: https://bit.ly/3F1NXNY

# data[].attributes.attachment_link.title
HELP онлайн-курс: Боротьба з расизмом, ксенофобією, гомофобією та трансфобією

# data[].attributes.attachment_link.description
HELP онлайн-курс: Боротьба з расизмом, ксенофобією, гомофобією та трансфобією Огляд онлайн курсів Ради Європи HELP Представляємо огляд онлайн-курсу програми Ради Європи HELP: "Боротьба з расизмом, ксенофобією, гомофобією та трансфобією". Расизм і ксенофобія є поширеною проблемою в сучасній Європі, а антиіммігрантські настрої дедалі зростають.

# data[].attributes.headline
Сексуальні домагання — недоречна та небажана поведінка, яка, за обґрунтованими припущеннями є образливою або принизливою для іншої особи. Сексуальні домагання можуть відбуватися за допомогою слів, жестів або дій, які викликають в іншої людини роздратування, тривогу, почуття образи, приниження, страху, знецінення своєї особистості або збентеження, які створюють навколо людини лякливе, вороже чи агресивне середовище.

# data[].attributes.subject
Сексуальні домагання — недоречна та небажана поведінка, яка, за обґрунтованими припущеннями є образливою або принизливою для іншої особи. Сексуальні домагання можуть відбуватися за допомогою слів, жестів або дій, які викликають в іншої людини роздратування, тривогу, почуття образи, приниження, страху, знецінення своєї особистості або збентеження, які створюють навколо людини лякливе, вороже чи агресивне середовище.

# data[].attributes.attachment_link.title
100 жінок: як розпізнати сексуальне домагання