# data[].attributes.headline
Способи і засоби ефективної комунікації

# data[].attributes.subject
Способи і засоби ефективної комунікації

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Лариса Кононенко

# data[].attributes.headline
Навички ефективної комунікації 

# data[].attributes.subject
Навички ефективної комунікації 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Джон Леббок, британський енциклопедист, політик Функції комунікації Вербальне і невербальне спілкування Бар'єри ефективного спілкування Поради для ефективного спілкування Гендерні відмінності невербального спілкування Складники активного слухання Навчання комунікативних навичок у школі

Спілкування (комунікація) - процес обміну думками, почуттями, враженнями, загалом - повідомленнями.

Уміння ефективно спілкуватися - один із найголовніших чинників успіху в будь-якій сфері сучасного життя. Побудувати кар'єру, завести надійних друзів, влаштувати своє особисте життя, домогтися успіху і визнання неможливо без уміння ефективного спілкування.

Комунікативна компетентність є надійним фундаментом здорових міжособистісних стосунків і професійного успіху. Вдосконалення навичок міжособистісного спілкування може відкрити перед людиною нові можливості. Коли ми правильно і точно висловлюємо свої думки, наша позиція стає зрозумілою іншим людям. Тому, ймовірніше, що нам вдасться досягти взаєморозуміння.

Комунікація виконує кілька важливих функцій для життя людей, зокрема, такі:

1. Задоволення потреби у спілкуванні. Всі люди - соціальні істоти. Ми маємо потребу в інших людях так само, як у їжі, воді, даху над головою. Двоє людей можуть годинами обговорювати різні дрібниці, про які з часом навіть не згадають. Вони просто задовольняли базову потребу в людському спілкуванні.

2. Уточнення уявлення про себе. За допомогою комунікації ми дізнаємося, якими ми є та як люди реагують на нашу поведінку.

3. Демонстрування поваги до іншого. Зустрівши знайому людину, ми говоримо: "Як справи?", "Що нового?", "Привіт!" тощо. В такий спосіб ми показуємо, що вирізняємо цю людину з-поміж інших, тобто демонструємо повагу. Якщо нічого не говорити - ризикуємо заслужити репутацію зверхньої і нетактовної людини.

4. Розбудова стосунків. Через спілкування ми не тільки знайомимося з іншими людьми, а і, що найважливіше, встановлюємо стосунки, які можуть розвиватись і поглиблюватись, або псуватись і заморожуватись.

5. Обмін інформацією. Частину інформації ми отримуємо через спостереження, читання, перегляд телевізора. Іншу частину - через пряме спілкування з людьми. Коли ми вирішуємо, що вдягнути або за кого голосувати на виборах, ми радимося з навколишніми. У таких випадках відбувається обмін повідомленнями, що включає передачу й отримання інформації.

6. Вплив на інших. Навряд чи знайдеться хоча б один день, коли б ми не спробували вплинути на чиюсь поведінку - переконати друзів сходити в конкретний ресторан, змусити чоловіка кинути палити або умовити викладача поставити вам кращу оцінку.

Люди можуть передавати свої повідомлення словами, тобто вербально (усно або письмово) і без слів - невербально (за допомогою інтонації, сили голосу, темпу вимови, а також міміки, жестів, положення тіла).

Вербальна комунікація - процес двостороннього мовного обміну інформацією. Мова - це сукупність слів і систем для їх використання, загальних для людей одного і того самого мовного співтовариства.

Невербальна комунікація - обмін невербальними сигналами, що супроводжують мовні повідомлення. Зазвичай невербальні сигнали (засоби) однаково інтерпретуються в цій культурі або цьому мовному співтоваристві.

До невербальних засобів спілкування належать: міміка обличчя, пози, жести, рухи, а також так звана - невербальне звучання повідомлень, манера передачі інформації. Наприклад, коли ми хочемо ефектно завершити промову або підкреслити значення своїх слів, ми доповнюємо наше словесне повідомлення інтонацією: надаємо своєму голосові певної висоти, гучності, темпу і тембру.

Ефективна комунікація - це обмін повідомленнями, під час якої співрозмовники демонструють взаємоповагу, і той, хто слухає, сприймає з повідомлення саме те, що має на увазі мовець.

Здається, що може бути простішим за спілкування: один говорить, а другий слухає. Однак цей процес не такий простий, адже нерідко трапляється, що зміст відправленого нами повідомлення не збігається з тим, що його отримує співрозмовник (рис. 1).

Рис. 1. Бар'єри у спілкуванні

Ми часто ображаємося, якщо хтось не розуміє наших бажань або мотивів наших вчинків. Проте насправді дві людини можуть подивитися той самий фільм, прочитати ту саму книжку й отримати від них протилежні враження. Якщо вони сперечаються між собою, то роблять це тому, що їхні внутрішні моделі реальності не зовсім однакові. Докладніше про причини виникнення непорозумінь у спілкуванні дізнаєтеся тут.

Спілкування неможливе без встановлення контакту зі співрозмовником. Для цього продемонструйте співрозмовникові зацікавленість і готовність до розмови виразом обличчя і положенням тіла.

Слухайте активно: подавайте співрозмовникові сигнали, що ви слухаєте його уважно і намагаєтеся зрозуміти. Для цього час від часу повторюйте своїми словами найбільш важливі висловлювання співрозмовника. Робіть це з позитивною або питальною інтонацією, робіть короткі зауваження на кшталт: "так, розумію", "точно", "цікаво", "чудово".

Будьте спостережливими, уважно стежте за емоціями, настроєм співрозмовника.

Не перебивайте співрозмовника, дайте йому можливість висловити свою думку до кінця. Саме думку, а не фразу чи пропозицію.

Щоб співрозмовник правильно зрозумів вашу основну думку, не захоплюйтеся загальними словами або занадто довгими фразами. Що конкретніше буде висловлена ідея, то простіше іншій людині зрозуміти її.

Говоріть достатньо голосно і чітко (це додає вашій мові впевненості).

Під час розмови підтримуйте зоровий контакт зі співрозмовником, використовуйте адекватні невербальні сигнали, які можуть сказати співрозмовникові більше, ніж слова (жести, рухи, вираз обличчя, міміку тощо).

Невербальне спілкування чоловіків і жінок істотно різниться. Відмінності в жестикуляції настільки очевидні, що тільки на їх підставі можна легко розпізнати чоловіка і жінку навіть за описом. Наприклад, жести - "стукнути кулаком по столу", "почухати потилицю", "потирати руки від задоволення/передчуття" - характеризують переважно як чоловічі. А жести - "тупнути ногою", "сплеснути руками", "ламати руки", "закотити/опустити очі" - розпізнають як жіночі.

Цікаво, що чоловіки і жінки не тільки по-різному використовують невербальні засоби спілкування, а й по-різному інтерпретують їх. Іноді саме неточне декодування повідомлень стає причиною проблем у спілкуванні між статями.

Активне слухання - неодмінна умова ефективної комунікації. Воно включає в себе зосередження, розуміння, запам'ятовування і критичний аналіз.

Зосередження - це зосередження уваги на тому, що і як повідомляють одне одному співрозмовники. Здатність зосереджуватися можна посилити, якщо переключатися з ролі мовця на роль слухача. При цьому потрібно дослухати співрозмовника до кінця, перш ніж відповісти. Також важливо підтримувати зоровий контакт, демонструвати свою зацікавленість словами, виразом обличчя, інтонацією, показувати це мімікою, жестами (наприклад, нахилитися до співрозмовника, торкнутися його руки). треба дотримуватися комфортної дистанції, не порушуючи особистого простору співрозмовника.

- процес розшифрування повідомлень, тобто усвідомлення їх смислу. Розуміння потребує емпатії - здатності розпізнавання або переживання почуттів, думок і прагнень іншої людини. Активно слухати означає намагатися краще зрозуміти співрозмовника. Для цього використовують уточнювальні запитання і парафрази - переказ суті почутого своїми словами, наприклад "Чи правильно я зрозумів, що ...?"

Запам'ятовування - це процес накопичення отриманих від співрозмовника даних для подальшого їх відтворення. Часто ми майже відразу забуваємо почуту інформацію (наприклад, ім'я людини, з якою щойно познайомилися). Запам'ятовування поліпшується при повторенні інформації, використанні мнемонічних прийомів і якщо це можливо) складанні нотаток.

Критичний аналіз - це процес відокремлення фактів від суджень, оцінка обґрунтованості зроблених суджень і висновків. Факт - це перевірене твердження; висновок - це умовивід з кількох вихідних суджень (посилок) через встановлення логічного зв'язку між ними. Критично мислити означає вміння ставити й отримувати відповіді на такі запитання: чи грунтується висновок на визнаних фактах? чи висновок логічно обґрунтований? чи часом нема достовірної інформації, що ставить під сумнів логічність висновків?

Навчаючись у школі, діти активно розвивають навички комунікації на багатьох уроках, а також у позаурочний час у школі і вдома. Культура спілкування формується під впливом родини, друзів, а також засобів масової інформації. Однак деякі важливі аспекти навичок комунікації нерідко залишаються поза увагою. Це, зокрема, вміння слухати і чути, розуміти і використовувати "мову жестів", уникати непорозумінь, долати невпевненість у спілкуванні, знайомитися з новими людьми, просити про послугу чи по допомогу тощо. Заповнити ці прогалини допомагають тренінги, що їх проводять на уроках основ здоров'я або у старшій школі на виховних годинах.

Нижче наведено тренінги, що їх проводять за чинною програмою предмета "Основи здоров'я" для учнів 1-9 класів та в рамках виховних годин у 10 (11) класах. Ознайомлення з цими тренінгами важливе для розуміння того, яким чином досягається набуття життєвих навичок у рамках шкільних тренінгових занять.
Тренінги для початкової школи
Тренінг 3. Наука спілкування. На цьому уроці діти вчаться розпізнавати вербальні й невербальні способи спілкування, щире і нещире спілкування, вправляються робити й отримувати компліменти.

Тренінг 4. Школа спілкування. Відпрацьовують уміння розуміти і використовувати "мову жестів", а також попросити про послугу чи по допомогу, пояснюють переваги ввічливого спілкування.

Тренінг 5. Уміння слухати. Діти усвідомлюють відмінність між поняттями "слухати" і "чути", демонструють навички активного слухання (вміння "слухати всім тілом").
Тренінги для основної та старшої школи
Тренінг 4. Що сприяє порозумінню між людьми. Діти відпрацьовують навички комунікації, аналізують чинники, які сприяють взаєморозумінню і які заважають йому.

Тренінг 6. Спілкування з дорослими. Урок сприяє розвитку важливих комунікативних навичок, виховує повагу до старших, мотивує дітей у разі виникнення проблем звертатися до дорослих, яким вони довіряють.

Тренінг 7. Спілкування з однолітками. Діти розвивають навички рівноправного спілкування з однолітками, вчаться розпізнавати ознаки дружнього та недружнього спілкування, протидіяти проявам агресії у своєму середовищі, захищати друзів від кривдників, звертатися по допомогу в критичних ситуаціях.

Тренінг 4. Ефективне спілкування. Учні досліджують прогрес у засобах комунікації, розвивають уміння висловлюватися конкретно, ставити уточнювальні запитання, використовувати парафраз, щоб уникати непорозумінь.

Тренінг 6. Навички спілкування. Розвивають базові комунікативні навички: вміння знайомитися, підтримувати розмову, завершувати спілкування. Вчаться долати зайву сором'язливість, вправляються робити й отримувати компліменти.

Тренінг 2. Ефективне спілкування. Учні ознайомлюються з формулою ефективного спілкування STEPS, у якій:

S (space) - це поняття про особистий простір, у якому людина почувається комфортно при контактах з різними людьми.

T (take turns) - це правило, яке вимагає говорити почергово, адже спілкування -рівноправний процес, у якому кожен повинен мати змогу висловитися.

E (eye contact) - потреба встановлення зорового контакту, який сприяє ефективній комунікації. Адже так ми не тільки виявляємо повагу до людини, а й маємо змогу спостерігати за її мімікою і розуміти емоції.

P (polite) - це ввічлива, приязна та відкрита манера спілкування, яка є надзвичайно привабливою. З ввічливими людьми залюбки спілкуються і встановлюють дружні стосунки.

S (stay on topic) - вимагає залишатися в темі (не змінювати її), поки триває обговорення.
Список використаних джерел:

1. Вердербер Р. Психология общения / Р. Вердербер, К. Вердербер.-- СПб.: прайм-ЕВРОЗНАК, 2003. - 320 с.

2. Основи здоров'я: Підручник для 9 класу [Електронний ресурс] / І. Д.Бех, Т. В. Воронцова, В. С. Пономаренко, С. В. Страшко.-К.: Алатон, 2017. - Режим доступу до ресурсу: http://autta.org.ua/files/files/2%20Maket%20Osnovy%20Zdorov'ya%209%20klas.pdf.

3. Воронцова Т. В. Вчимося жити разом. Посібник для вчителя з розвитку соціальних навичок у курсі "Основи здоров'я" (основна і старша школа) [Електронний ресурс] / Т. В. Воронцова, В. С. Пономаренко та ін.-К.: Алатон, 2017. - Режим доступу до ресурсу: https://drive.google.com/drive/folders/0Bzt9FAqrO9WcLXZwZVlJaFBCS3c.

# data[].attributes.attachment_link.title
5.1 Навички ефективної комунікації (короткий опис, приклади)

# data[].attributes.attachment_link.description
Джон Леббок, британський енциклопедист, політик Функції комунікації Вербальне і невербальне спілкування Бар'єри ефективного спілкування Поради для ефективного спілкування Гендерні відмінності невербального спілкування Складники активного слухання Навчання комунікативних навичок у школі Спілкування (комунікація) - процес обміну думками, почуттями, враженнями, загалом - повідомленнями. Уміння ефективно спілкуватися - один із найголовніших чинників успіху в будь-якій сфері сучасного життя.

# data[].attributes.headline
Мова життя: ненасильницька комунікація

# data[].attributes.subject
Мова життя: ненасильницька комунікація

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Освіторія Медіа

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Як часто ми скаржимося на те, що нас не розуміють! Але чи вміємо ми говорити так, щоб нас чули? Про те, як говорити про свої потреби й слухати емпатійно, розповідає арт-коуч, сімейна психотерапевтка, тренерка з розвитку емоційного інтелекту Марина Вострова. Пані Марина вже 10 років застосовує метод ненасильницької комунікації. Вона пропонує практичні інструменти, як впровадити метод у шкільне навчання.

Метод ненасильницької комунікації називають "мовою життя". І зовсім не даремно! Це - мова батьків зі своїми дітьми-підлітками, мова подружжя, партнерів по бізнесу, мова вчителя й учнів. Метод ненасильницької комунікації - це алгоритм, який допомагає нам говорити так, щоб нас не просто слухали, а й чули.

Варто частіше ставити собі прості питання: як мені з тим, що відбувається просто зараз? Що я відчуваю і про які потреби повідомляють мені почуття? Чи хочу я цим поділитися? Якщо хочу, як це зробити так, аби це було з повагою до себе та оточуючих.

Метод заснував американський психолог Маршалл Розенберг у 1960-х роках. Він розробив таку модель спілкування, за допомогою якої можна трансформувати стосунки з людьми навколо та віднайти порозуміння із самим собою.

Як домовлятися у складних емоційних ситуаціях, як знаходити в близьких стосунках взаєморозуміння замість того, щоб протидіяти чи підкорятися, як створювати підтримувальну атмосферу вдома чи на роботі? Розв'язати всі ці питання допомагає метод ненасильницької комунікації. Часто дорослі учасники тренінгів та індивідуальних консультацій пані Марини кажуть: чому нас не навчали цього в школі? На щастя, вже є заклади освіти, де цього навчають. І в кожній школі у рамках занять із громадянської освіти цей метод можна засвоїти.

Наразі метод ненасильницької комунікації, який описано в книзі М. Розенберга "Мова життя. Ненасильницька комунікація", використовують уряди, корпорації та інституції понад 70 країн світу, щоб розв'язувати внутрішні й зовнішні проблеми. А ефективна комунікація - це обов'язкова навичка кожного свідомого громадянина.

Пані Марина нещодавно почула розмову школярів, які міркували, що хороших людей більше, але погані краще гуртуються. Громадянська освіта - це та частина освіти, яка допомагає людині зрозуміти свої цінності, ідентичність і усвідомити, як гуртуватися з тими, хто поділяє твої цінності, як взаємодіяти з ними, з державою, аби покращувати наше життя. Впровадження у повсякденне життя методів ненасильницької комунікації дає можливість формувати зовсім нову його якість.

Ненасильницька комунікація - це навіть не стільки про метод, як про світогляд, який робить спілкування із самим собою та з оточенням ефективнішим. Також дає змогу плідної співпраці, про яку так багато мріють і яку так важко віднайти. Саме тому експертка не бачить майбутнє шкільної освіти без формування громадянських компетентностей на засадах ненасильницької комунікації.

Починати впроваджувати цей метод варто вже з першого класу. Діти 6-7-річного віку, за сучасними дослідженнями, найшвидше всотують ці принципи. Така комунікація дуже швидко стає органічною частиною їхнього життя.

Що ж до занять громадянської освіти, вона починається з 10-го класу, тож ідеться вже про підлітків. У цьому віці можна натрапити на певний спротив. Тож тут потрібна чутливість і підтримка іншої сторони. Важливо налаштувати дитину на слухання іншого. А це неможливо без того, щоб вона почала чути себе: що для неї є важливим, які потреби та цінності приховуються. Потрібно починати з інструментів: як пізнати себе.

Привчайте учнів звертати увагу на те, як їм з тим, що відбувається. Зрозуміти свої почуття не так легко, як здається. Інколи ми відчуваємо злість, і не розуміємо, що за нею ховається наша безпомічність, розчарування чи самотність. І тільки тоді, коли ми це усвідомлюємо, можемо попросити про допомогу чи підтримку, чесно висловивши свої почуття та не ображаючи при цьому інших.

Варто роздати учням матеріали зі списком емоцій і потреб. І попросити дати зворотний зв'язок на тему чи про урок за таким алгоритмом:

Коли я чую/бачу/думаю про... я відчуваю.. (знайдіть почуття зі списку), тому що для мене важливо/і мені б хотілося (знайдіть, про яку потребу повідомляють ваші почуття). Це може бути як задоволена, так і незадоволена потреба. І при цьому важливо приймати від учня будь-яку відповідь, у жодному разі не оцінювати почуття та потреби, бо всі вони мають право на існування.

Коли йдеться про потребу, найчастіше ми згадуємо лише базові: їжа, сон, безпека, може ще спілкування. Про деякі потреби навіть не здогадуємося: у креативності, у пригоді, в легкості, у повазі, у спонтанності тощо.

Надалі можна запропонувати учням ще глибше дослідити себе. Запропонуйте їм записати приклади ситуацій, як та чи інша потреба проявляла себе протягом тижня, яка емоція при цьому переважала. Скажімо, потреба турботи й піклування може реалізовуватися через спілкування або з друзями, або з рідними, або і з домашнім улюбленцем. Якщо ми позбавляємо можливості задовольнити цю потребу одним зі звичних способів, тоді слід подумати про альтернативи.

До прикладу, на початку уроку може бути розмова - узгодження потреб: "Що нам важливо зараз?", "Що вам було б цікавим із цієї теми?"

У кінці уроку це може бути рефлексія на запитання: "Як вам інформація, яку ви почули?", "Що ви відчуваєте?"

Звернення до особистості учня, усвідомлення ним своїх головних цінностей допомагають виходити на рівень бажаних змін. "Як би ти хотів прикрасити своє життя?", "Що для цього потрібно робити?"

Учителю потрібно дослухатися і до себе: це необхідна умова для збереження нашої ресурсності та гарна профілактика емоційного вигорання. За кожною дією стоїть певна потреба. Якщо вчитель розуміє свої почуття і потреби, він у контакті зі своєю живою силою. Лише за цієї умови людина зможе і вчасно відстояти свої кордони, і зберегти зв'язок.

Дорослі інколи бояться, що учні стануть більш егоцентричними, почнуть думати лише про свої потреби, слухати лише себе. Про те, що таке може статися, попереджав автор методу. Особливо якщо людину виховували в рамках "потреби інших важливіші за твої, тому маєш бути слухняною, зручною тощо". Але людина, зручна для оточення, не зручна для себе. І вона готова була відмовлятися від себе заради того, щоби не розчарувати інших. Це Маршалл називає емоційним рабством, коли ми вважаємо себе відповідальними за почуття інших людей. І перший крок виходу з нього - усвідомлення того, що "мої потреби теж важливі".

Часто в підлітків, та й у дорослих, цей процес супроводжується гнівом і роздратуванням. Бо більше не хочеться нести відповідальність за почуття інших. Маршалл Розенберг називає цю стадію виходу з емоційного рабства "Викликом". Людина вчиться висловлювати свої потреби, ризикуючи викликати незадоволення оточуючих. Педагогів та батьків не мають лякати якісь прості прояви протесту на цьому етапі. Скажімо, донька автора прийшла до школи в домашньому одязі, бо відчула, що саме так хоче, і Маршалл вважав це кроком до самоусвідомлення.

Але на наступному етапі дорослим важливо навчити підлітків висловлювати свої потреби з повагою до потреб оточення. У методі прописані чіткі кроки для цього. Саме тут важлива навичка давати зворотний зв'язок у форматі "Я-висловлювання".

Тренування ненасильницької комунікації передбачає й емпатичне спілкування з іншою людиною. Бо метод включає два компоненти, два вміння: щире самовираження та емпатійне сприйняття почуттів та потреб іншої людини. Для тренування експертка радить вправи з Вчительського Конструктора.

Як би ви вчинили, якщо учень прийшов на заняття з ноутбуком та попросив не відривати його від справ? Звісно, це ображає вчителя, який любить предмет, що викладає, і хоче уваги до нього, поваги до себе. Перше бажання сказати: "Ти що, якийсь особливий? Чому решта учнів має працювати на уроці, а ти займаєшся своїми справами?"

Але педагог поставилася з повагою до його інтересів, створила довірчу атмосферу, аби учень відверто розповів, що відбувається. З'ясувалося, що в нього бізнес, яким він пишається. Він ладен був приходити на заняття і тихо поводитися, але вважав, що не може відволікатися від бізнесових справ. Учителька розмовляла з учнем, шукала перехрещення інтересів із темами занять. І невдовзі він зацікавився дисципліною, яку вона викладала. А для інших учнів це було прикладом того, що можна відверто говорити про свої потреби та шукати компроміси.

Матеріали подкасту рекомендуємо використовувати під час вивчення курсу "Громадянська освіта" у 10-му класі:

розділу 1 "Особистість та її ідентичність";

розділу 3 "Людина в соціокультурному просторі".

Елемент методики "Сонечко-Зайчик", визначення ключових потреб персонажів: під час парної роботи - обговорення, дискусія.

Елемент методики "Рефлексія": під час постановки навчальних цілей та підбиття підсумків уроку.

А також: виховних годин, інших позакласних заходів.

Підібрані вправи покликані розвивати навички емпатійного слухання та емоційного інтелекту.

Вправа №1. Тренуємо навички емпатійного слухання "Сонечко-Зайчик"
Час: 10 хвилин

Можна обрати інші назви для старшокласників, але "зайчик з довгими вухами" - метафора слухання, а "сонечко" - метафора випромінювання щирих почуттів.
Хід роботи:
Об'єднайте учнів у пари.

Варіація 1

Крок 1 (3 хвилини) - Сонечко протягом 3 хвилин розповідає про себе все, що захоче. Зайчик слухає не перебиваючи, не може ставити уточнювальні запитання абощо.

Крок 2 (1 хвилина) - Зайчик переповідає Сонечку те, що почув (без власних оцінок, думок, порад щодо ситуацій).

Кроки 3, 4 (3 хвилини + 1 хвилина) - партнери міняються ролями.

Крок 5 - рефлексія. Яку роль було важче виконувати? Чи вдалося партнерам правильно почути один одного?

Варіація 2 (вищий рівень)

Сонечко ділиться думками, Зайчик робить припущення щодо почуттів і потреб напарника.

Варіація 3 (інтеграційний рівень)

Обговорюємо літературні чи історичні персонажі, інші дискусійні питання.

Цю техніку можна використовувати не лише на уроках громадянської освіти, а впроваджувати наскрізно на інших шкільних предметах.
Вправа №2. Вчимося визначати потреби
Запропонуйте учням дослідити себе протягом тижня.

Варіація 1

Крок 1. Запропонуйте дітям прочитати список потреб (7 блоків) і виписати до 10 з них. Запропонуйте розставити їх у порядку пріоритетності.

Крок 2. Коротко запишіть по 1 прикладу, як та чи інша потреба проявлялася протягом тижня, зазначивши, яка емоція при цьому переважала.

Варіація 2

Крок 1. Коротко запишіть до 10 ситуацій, які викликали сильні емоції цього тижня.

Крок 2. Визначте, яка задоволена/незадоволена потреба викликала такі емоції.

Крок 3. Подумайте і запишіть, яким ще чином можна задовольнити цю потребу.

Подкаст "Більше діла" створено в рамках проєкту "Програма сприяння громадській активності "Долучайся!", що фінансується Агентством США з міжнародного розвитку (USAID) та здійснюється Pact в Україні. Зміст подкасту є винятковою відповідальністю Pact та його партнерів i не обов'язково відображає погляди Агентства США з міжнародного розвитку (USAID) або уряду США.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Як говорити, щоб учні вас чули: ненасильницька комунікація

# data[].attributes.attachment_link.description
Метод ненасильницької комунікації. Рефлексія на уроках. Тренуємо навички емпатійного слухання. Зворотний зв'язок за алгоритмом

# data[].attributes.headline
Довідник безбар'єрності

# data[].attributes.subject
Довідник безбар'єрності

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Без бар'єрів

# data[].attributes.attachment_link.title
Довідник безбар’єрності — Без бар’єрів

# data[].attributes.attachment_link.description
Розповідаємо про основні поняття, які формують безбар’єрність в Україні.

# data[].attributes.headline
Безбар'єрність

# data[].attributes.subject
Безбар'єрність

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Громадська організація "Безбар'єрність"

# data[].attributes.attachment_link.title
Головна — Громадська організація ”Безбар’єрність”

# data[].attributes.attachment_link.description
Більше про наші проєкти тут, а якщо маєте бажання до співдії та партнерства – пишіть нам у Фейсбуці або на bezbaryernist@gmail.com.

# data[].attributes.headline
Вирішуємо конфлікти

# data[].attributes.subject
Вирішуємо конфлікти

# data[].attributes.body
https://drive.google.com/file/d/1jJ27y14XaGq2BohLL5S6yZDRhcpNByaa/view?usp=drivesdk

# data[].attributes.body
http://howareu.com/

# data[].attributes.attachment_link.title
Програма "Ти як?"

# data[].attributes.attachment_link.description
Всеукраїнська програма ментального здоров'я. HowAreU.com

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Уже за кілька днів перші НУШівці (без урахування пілотних класів) розпочнуть навчання в середній школі. Ці діти вже звикли до нових підходів у навчанні, організації освітнього середовища, оцінюванні та побудові взаємин з однокласниками та вчителями. Натомість більшості педагогів середньої та старшої шкіл уже з 1 вересня потрібно буде впроваджувати всі ці зміни.
Під час вебінару House of Europe авторка підручників та методичних посібників для НУШ, тренерка НУШ, співавторка онлайн-курсів для вчителів Інна Большакова розповіла про основні відмінності НУШ і традиційної школи, особливості спілкування з дітьми офлайн та онлайн, а також дала поради щодо підвищення мотивації учнів. Далі - пряма мова.
СЕРЕДОВИЩЕ ЗІ ЗНИЖЕМНИМ РІВНЕМ РИЗИКІВ

Нова українська школа, безумовно, базується, зокрема й на найкращих здобутках традиційної освіти минулих років, але й має низку кардинальних відмінностей. Насамперед це - мета створення освітнього середовища. На відміну від традиційної школи, НУШ акцентує увагу не лише на академічному навчанні, а й соціально-емоційному розвитку.

Освітнє середовище має бути передбачуваним для дитини: коли вона знає, що її чекає в класі, рівень тривожності знижується, вивільняючи додатковий ресурс для продуктивного навчання. Таке середовище називається середовищем зі зниженим рівнем ризиків. Воно дає дитині впевненість та зміщує фокус із пристосування до його певних аспектів на те, як діяти в цьому середовищі та ефективно використовувати його для навчання.

Таке освітнє середовище, на відміну від традиційної школи, не обмежується будівлею навчального закладу та класом - отримувати знання можна де завгодно й у будь-який час.

Організація роботи в школі раніше ґрунтувалася на її зручності для вчителя. Наразі фокус зміщується до потреб дитини та спонукання її до навчальної діяльності. Зокрема й, це стосується і взаємин між учнями та з вчителем. Педагог лишається дорослим, але не вдається до авторитарності (я дорослий, ти маєш мене слухатись), а управляє класом та підтримує дитину на шляху здобуття знань і умінь.

Вибудовування балансу між авторитетом учителя та автономією учня - складний процес, але в ефективному управлінні класом і полягає мета роботи педагога: створення такого класного середовища, яке полегшує й підтримує як академічне навчання, так і соціально-емоційний розвиток учнів.

Баланс потрібен, аби педагог не "загрався" в авторитарність, не втратив своєї "дорослості" й не перейшов у позицію "дитина-дитина", але, з іншого боку, і не скотився в панібратство. Такий "здоровий" баланс підтримується системою правил класу й теплими, дружніми стосунками між учнями і вчителем.

Тому педагогу важливо встановити доброзичливі взаємини з учнями й підтримувати індивідуальну траєкторію розвитку кожного й кожної, використовуючи прозорі та зрозумілі стратегії реагування на неналежну поведінку, а також залучати самих учнів до спостереження за власними діями та самооцінювання (рефлексії).

ПРАВИЛА СПІВІСНУВАННЯ

Найперше завдання вчителя в 5 класі - створити спільноту, яка навчатиметься за правилами, що розроблять учні спільно з учителем.

Правила демонструють, що можна робити в класі, а що - ні, відображають загальні очікування щодо поведінки всіх учасників освітнього процесу.
Правила працюють, якщо вони:

чітко визначені;

реалістичні;

сфокусовані на попередженні деструктивної поведінки;

призводитимуть до наслідків, якщо їх не дотримуватись (і треба бути готовими до того, що діти почнуть перевіряти наміри вчителя щодо наслідків);

турботливі, тобто існують не для приниження учня (про порушення правил та наслідки варто говорити з дітьми без надмірної емоційності та моралізаторства);

сформульовані без використання заперечення. Наприклад, "не зневажати" - "поважати", "не запізнюватися" - "приходити вчасно";

без подвійних стандартів: правила перестають діяти, якщо комусь дозволено їх порушувати.

Наслідки порушення правил можуть бути такими:

попередження після першого порушення;

таймаут для учня, якщо порушення повторюється: вчитель перериває діяльність учня і пропонує обдумати поведінку, наприклад, за окремою партою;

індивідуальна бесіда чи "аркуш для міркування" (пропонується описати у вигляді фактів, що сталося і як могло бути інакше);

індивідуальна бесіда з підписанням поведінкового контракту (які зобов'язання бере на себе дитина, а які - вчитель);

за умови подальшого систематичного порушення правил педагог може запропонувати учню написати лист-пояснення для школи;

лист додому чи зустріч із батьками.

Розроблені разом з учнями правила класу варто оформити наочно та розмістити в спільному доступі.

Важливо водночас не плутати правила з рутинами. Останні є процедурами, які ми виконуємо автоматично (мозок не витрачає додаткову енергію на виконання цих дій): підняти руку, якщо треба щось сказати; ввімкнути камеру та вимкнути мікрофон на онлайн-уроці тощо.

Рутини роблять роботу в класі системною, налаштовують на робочу атмосферу, дозволяють зосередитися на тому, що відбувається. І вони, безумовно, важливі для організації роботи в класі, але їх не має бути забагато, щоби діти швидко до них адаптувалися. Для 5 класу важливо, аби всі вчителі дотримувались однакових рутин і правил.

І варто пам'ятати, що порушення правил тягнуть за собою наслідки. За відступ від рутин бувають нагадування, але не наслідки - дітям потрібен час на адаптацію.

ЯК РОЗВИВАТИ ДОВІРЛИВІ СТОСУНКИ З ДІТЬМИ

У початковій школі НУШ є практика ранкового кола. Доцільно лишити її для 5 класу, адже це коло, де дитина відчуває спільноту, у якій усі різні, але підтримують одне одного. Це прекрасна практика для встановлення довірливих стосунків між дітьми й дітьми та вчителем, яка може використовуватись і на офлайн-, і на онлайн-заняттях.

Ба більше, що дефіцит спілкування під час навчання онлайн у дітей впливає на їхні когнітивні здібності.

Завдання ранкового кола тут:

перехід від "дому" до "школи" й долучення до шкільної спільноти;

створення довірливих стосунків у класі;

наслідування (я бачу, як спілкується вчитель, і намагаюся це робити так само).

УПРАВЛІННЯ КЛАСОМ ОФЛАЙН ТА ОНЛАЙН
Основні виклики в створенні освітнього середовища 5 класу НУШ під час війни:

високий рівень тривожності й дітей, і дорослих;

зниження працездатності учнів;

їхні різні стартові (зокрема й технічні) можливості для навчання;

формат навчання;

новий зміст освіти, підходи до організації навчання.

Офлайн-класи дають можливість живого спілкування, обміну енергією, педагог швидше може помітити невербальні сигнали. Тут легше встановлювати правила та спостерігати за їх дотриманням.

Натомість онлайн відкриває доступ до ширшого вибору навчальних ресурсів. Тут на перший план виходить індивідуалізація навчання, тобто вибудовування траєкторії індивідуального навчання, коли кожен учень виконуватиме завдання, що відповідають його чи її можливостям. Однак у випадку дистанційної освіти складно створити класний колектив, тому обов'язково потрібно організовувати додаткові неформальні зустрічі для дружнього спілкування.

Зворотний зв'язок між учителем і учнем за умови асинхронного онлайн-навчання може відбуватися зі затримками, що не сприяє швидкому встановленню довірливого контакту так, як це можливо за очного навчання.

Але в будь-якому випадку першочергове завдання вчителя - створити клас, який працюватиме на основі спільних цінностей, прозорих правил, поваги та співпраці, а не конкуренції. Це сприятиме не лише зовнішній, але і внутрішній мотивації учнів до навчання.

Механізм "хочу вчитись" - дуже простий: ми хочемо робити те, від чого отримуємо задоволення (виділяється дофамін). Наприклад, учень зробив проєкт і вважає його надзвичайно вдалим, але він провалюється на загальному обговоренні. Очікування не справджується, дитина відчуває розчарування. Якщо учень вважає проєкт непоганим і натомість отримує захопливі відгуки, дофаміну виділяється чимало й дитина продовжує працювати в тому ж дусі. Коли очікування збігаються з результатом, дитина не перебуває в ейфорії, але відчуває впевненість у своїх силах.

А от коли учня цікавить проєкт, над яким він працює, то дофамін виділяється, незалежно від оцінки оточення, і з'являються бажання працювати та енергія на цю роботу. Таке зацікавлення виникає, коли клас безризиковий, спрямований на навчання, коли він є абсолютно прозорим, заснованим на цінностях і повазі.

Працездатність інших людей допомагає збільшити власну. Коли дитина перебуває в середовищі, де всі активно навчаються, спрацьовують так звані дзеркальні нейрони, і вона мимоволі береться за роботу.

Саме тому основне завдання освітнього середовища Нової української школи - створити спільноту, що навчається, атмосферу безпеки, поваги та взаємодії, де вчитель піклується про учня та допомагає йому / їй розвиватися.
Анна Степанова-Камиш, "Нова українська школа" Титульне фото: автор - AllaSerebrina, Depositphotos

# data[].attributes.attachment_link.title
"Хочу вчитись!": освітнє середовище НУШ для 5 класу | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Уже за кілька днів перші НУШівці (без урахування пілотних класів) розпочнуть навчання в середній школі. Ці діти вже звикли до