# data[].attributes.headline
Wergeland bodde i Grotten 1841-45. Adressen er Wergelandsveien 2.

# data[].attributes.subject
Wergeland bodde i Grotten 1841-45. Adressen er Wergelandsveien 2.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henrik Arnold Wergeland (født 17. juni 1808, død 12. juli 1845) regnes som en av Norges fremste lyrikere. Han var også engasjert i en rekke politiske og sosiale spørsmål, og bidro til å bygge opp Norge som en kulturstat i perioden etter løsrivelsen fra Danmark i 1814.

Familie og barndom

Han var eldste barn av presten og eidsvollsmannen Nicolai Wergeland og Alette Dorothea Wergeland, født Thaulow, og ble født i Kristiansand. Faren var av en bondeslekt fra Verklandsgårdene i Brekke i Sogn, mens Thaulow-slekten var en dansk embetsmannsslekt som hadde slått seg ned i Norge på 1600-tallet. Mormorens far var Andrew Chrystie, som hadde innvandret fra Skottland. Paret fikk fem barn inkludert Henrik. Den mest kjente av hans søsken er hans fem år yngre søster Camilla Collett. Også broren Oscar Wergeland satte spor etter seg, blant annet som kartograf, hygieneforkjemper og landskapspleier. Henrik Wergeland ble oppkalt etter morfaren, byskriver Henrik Arnold Thaulow.

Henriks far Nicolai Wergeland jobba som lærer ved Kristiansand katedralskole, og ble i 1812 kapellan ved domkirken. I 1814 var hans en av representantene på Riksforsamlingen på Eidsvoll. Tre år senere, sommeren 1817, tiltrådte Nicolai Wergeland som sogneprest i Eidsvoll, og familien flyttet dermed fra Kristiansand. Oppveksten på Eidsovoll styrket Henrik Wergelands bevissthet omkring Grunnloven og arbeidet som hadde blitt gjort på Eidsvoll i 1814. Han begynte etterhvert å kalle seg "Grunnlovens seks år eldre bror". Han fikk sin første skolegang hjemme på prestegården, og begynte så på Oslo Katedralskole. Det var i skoleårene at han begynte å skrive, og flere av hans tidlige arbeider ble utgitt posthumt. Hans debut kom i 1821, da han bare tretten år gammel fikk trykt fortellingen "Blodstenen". Deretter fulgte en rekke dramatiske arbeider som først ble publisert lenge etter hans død.

Studier og gjenombrudd

I 1825 begynte han å studere ved Det kongelige Frederiks Universitet. Fra 1826 til 1829 studerte han teologi sammen med Peder Bjørnson. Han var aktiv i studentpolitikk og kulturlivet. Wergeland redigerte i flere perioder Det Norske Studentersamfunds håndskrevne avis, og han engasjerte seg i arbeidet for feiring av 17. mai. I studentårene skrev han flere skuespill og dikt. I 1827 kom hans debut som dramatiker med farsen Ah!. I 1829 fulgte lyrikerdebuten med samlingen Digte. Første Ring. Sistnevnte regnes gjerne som hans egentlige debut som forfatter.

I denne perioden var Wergeland gjennom flere svermerier. Han hadde allerede vært forelska i Ida Haffner fra Eidsvoll. I 1825 traff han Emilie Selmer på et juleball, og svermet en tid for henne. Neste jul traff han en ny flamme, Hulda Malthe. Wergeland fridde allerede i januar 1827, men hun avslo. I sin fortvilelse etter at nok et frieri til Hulda Malthe ble avvist sommeren 1827 kasta han seg ut fra ei høy låvebru og ble skada. Han ga allikevel ikke opp, og først i juli 1828 ga han opp etter et tredje avslag. Han kom til hektene igjen, og i september samme år fridde han til Elise Wolff fra Nedre Blindern. Han skal også ha fridd til Albertine Tønsager, datter av stortingsmann Lars Tønsager.

Folkeopplysning og mild revolusjonær iver

Wergeland var opptatt av de fattiges sak, og på bygdene på Romerike og rundt Mjøsa snakket mange godt om ham på grunn av velferdsarbeidet han hadde lagt grunnen for. I februar 1830 fikk han Selskabet for Norges Vel til å gi ut det første i en serie hefter til folkeopplysningens fremme. Serien ble kalt , og Wergeland delte egenhendig ut eksemplarer til prester på Romerike og i Aker. Han fikk også sendt eksemplarer til bygdene på Toten og i Solør. Det neste heftet i serien nådde helt til Vang i Valdres.

I 1830 reiste han sammen med faren og søsteren Camilla til Stockholm, og året etter reiste han til England og Frankrike. I Paris fikk han oppleve etterdønningene etter Julirevolusjonen året før. Han beundret mange av idealene fra den franske revolusjon, og ble inspirert av dette besøket. Wergelands revolusjonære iver var av nokså moderat sort, men han engasjerte seg i en rekke samfunnsspørsmål.

Wergeland var i 1833 gammel nok til å søke embete, og tok teologi praktikum. Han søkte på flere prestestillinger, men fikk ingen. Vinteren 1833- 1844 underviste han bondegutter på Romerike gratis; flere av disse elevene ble senere aktive deltagere i samfunnslivet. Sommeren og høsten 1834 vikarierte han for sin far på Eidsvoll mens faren og søsteren igjen var i utlandet.

I 1830-årene oppstod en av norsk litteraturhistories mest kjente strider mellom Wergeland og Johan Sebastian Welhaven. Både far og sønn Wergeland var involvert i flere feider mot Welhaven.

Den 17. mai 1833 holdt han den første offentlige 17. mai-talen i Christiania. Dette skjedde i forbindelse med avdukingen av Krohgstøtten, monumentet over Christian Krohg som var kjent blant annet som opphavsmannen til innstillingen som gjorde det mulig for Stortinget å avvise Karl Johans forslag til grunnlovsendringer. Disse endringene ville gitt kongen mer makt, og dermed innskrenket Norges selstendighet innenfor personalunionen.

I 1836 begynte han i et vikariat på Universitetsbiblioteket. Han ga også ut det patriotiske flyvebladet For Menigmand, og var redaktør for Statsborgeren. I 1838 fikk han oppført syngespillet Campbellerne, og hans motstandere brukte anledningen til å mobilisere mot ham. Dette resulterte i Campbellerslaget, der det ble klart at publikum sto på Wergelands side. Av tredje og siste forestilling fikk forfatteren hele inntekten, og for dette kjøpte han et lite hus i Grønlia under Ekeberg.

For å komme raskest mulig på jobb rodde han over Bjørvika, og han satte da fra seg årene hos småhandler Bekkevold i Skippergata 3. Der møtte han handelsmannens eldste datter, den nitten år gamle Amalie Sofie Bekkevold (1819-1889), og ble hodestups forelsket. Hans neste arbeider ble naturlig nok kjærlighetsdikt. Den 12. august 1838 kunngjorde paret forlovelsen, og den 27. april 1839 ble de viet på Eidsvoll av Nicolai Wergeland. Han forsøkte igjen å få et presteembete, men lyktes fortsatt ikke.

Wergeland leverte i 1839 et forslag om å endre Grunnlovens §2, kjent som jødeparagrafen, som forbød jøder, jesuitter og "munkeordener" adgang til riket. Den 4. november 1844 kom den første delseier, da Justisdepartementet erklærte: "... det antages at de saakaldte Portugis-Jøder maa uanset Grundlovens § 2, være berettigede til at opholde sig her i Riget, hvilket ogsaa, saavidt vides, hidtil har været almindelig antaget - - -" Først seks år etter hans død, i 1851, ble også jøder generelt gitt adgang til Norge, mens munkeordener ble gitt adgang senere på 1800-tallet og jesuittene måtte vente til 1956. Hans innsats for jødenes sak er minnet på hans gravmonument, som har innskriften "taknemmelige jøder utenfor Norriges grændser reiste ham dette minde".

Riksarkivar med sviktende helse

I 1840 fikk han så embetet som riksarkivar. Embetet hadde blitt opprettet året før, og han var dets første innehaver. Dermed hadde han endelig en fast lønn, og han fikk et kontor på Akershus festning. Han var godt kvalifisert for embetet, og gjorde en solid jobb. Men han var også en kontroversiell person, og spesielt hans tidligere venn Ludvig Kristensen Daa ble en innbitt motstander.

Den 2. mai 1844 fikk han råd av sin lege om å holde sengen på grunn av lungebetennelse. Han mente selv at de klamme og kalde forholdene på festningen hadde svekket hans helse. Den 17. mai var det trettiårsjubileum for Grunnloven, og han følte at han måtte delta på feiringen. Camilla Collett møtte ham, og beskrev han slik: "Afmagret og bleg som Døden, men med Syttendemaisblikke, fór han nedover". Dagen etter kom lungebetennelsen tilbake, og den skulle ikke slippe taket igjen. Det ble registrert symptomer på tuberkulose; senere har man også nevnt lungekreft som en mulig dødsårsak. Med sykdommen kom flere av hans tidligere venner, som hadde vendt ham ryggen, tilbake. Han mottok også mange hilsener fra utlandet.

Paret Wergeland bodde fra 1841 i æresboligen Grotten, men den 14. april 1845 måtte de flytte derfra på grunn av hans helse. De flyttet inn i en liten stue, som de kalte " Hjerterum", som lå der man i dag finner Pilestredet 31. I april lå han i ti dager på Rikshospitalet. Der fikk han om natten hjelp fra den kloke kona Mor Sæther. Som takk skrev han et dikt til henne som ble publisert i en avis. I mai og juni fikk han besøk av faren, som han hadde brevvekslet jevnlig med. Den siste hilsenen han mottok kom fra den danske, jødiskættede dikteren Meïr Goldschmidt, som blant annet skrev "Naar jeg tænker paa Dem, Wergeland, er jeg stolt af at være Menneske.".

Den 11. juli 1845 skrev han om morgenen sin siste tekst. Det ble klart at han var inne i sine siste timer, og på kvelden var en stor folkemengde samlet ved hjemmet hans. Mellom klokken ett og to natt til 12. juli sovnet han fredelig inn. Hans siste ord var "Nu drømte jeg saa sødt, jeg drømte jeg laa ved min Moders Arm".

Gravferd og ettermæle

Begravelsen ble forrettet av pastor Niels Andreas Biørn i Vår Frelsers kirke den 17. juli. Eilert Sundt holdt en minnetale på vegne av Det Norske Studentsamfund. Flere tusen mennesker fulgte båren til Vår Frelsers gravlund, og hele resten av dagen ble det kastet blomster ned i graven. Det er anslått at omkring en tredjedel av byens befolkning var ute for å vise ham den siste ære; i tillegg var det mange tilreisende. Monumentet på graven ble reist i 1849, og var en gave fra utenlandske jøder.

På Eidsvolls plass (Spikersuppa) i Oslo står en bronsestatue av Wergeland, som ble avduka i 1881. På grunn av den sentrale plasseringen har denne ofte vært utgangspunkt for politiske demonstrasjoner, og det har da ofte blitt trukket tråder tilbake til Wergelands innsats for reformer.

Flere veier og gater er oppkalt etter Wergeland, se artiklene Wergelands gate og Wergelandsvei.

Som en liten kuriositet til slutt: Wergelands enke, Amalie Sofie, ble året etter hans død gift med Niels Biørn, presten som forrettet i hans begravelse, og de fikk åtte barn sammen.

Wergelandsteinen på Risebru i Ullensaker kommune, reist 2006 til minne om Wergelands forelskelse i Hulda Malthe.

Kilder og referanser

Eksterne lenker

# data[].attributes.attachment_link.description
Henrik Arnold Wergeland (født 17. juni 1808, død 12. juli 1845) regnes som en av Norges fremste lyrikere. Han var også engasjert i en rekke politiske og sosiale spørsmål, og bidro til å bygge opp Norge som en kulturstat i perioden etter løsrivelsen fra Danmark i 1814.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henrik Arnold Wergeland (født 17. juni 1808 i Christianssand, død 12. juli 1845 i Christiania) var en norsk dikter og landets første riksarkivar.

Hans diktning spenner fra kosmologisk poesi over barnedikt til undergangsdikt og diktverk med sosial tendens bl.a. i form av versroman, novellistiske skisser og enkeltdikt. Forfatterskapet inneholder et mangfold av salmer, fedrelandssanger, sjømannssanger og leilighetsdikt. Wergeland skrev også dramatikk, som sørgespill, syngespill og farser. På norsk grunn skapte han nye genrer som det visjonære skapelsesdikt, det utopiske drama, den polemiske kortprosateksten og det visjonære programskriftet.

Han var også historiker, og skrev blant annet Norges Konstitutions Historie, som utkom i årene 1841 til 1843.

Henrik Wergeland hadde teologisk embetseksamen og holdt gudstjenester i flere kirker. Dertil hadde han et uavsluttet medisinstudium bak seg og var opptatt av botanikk.

Wergeland var aktiv på flere samfunnsområder i Norge etter 1814, gjorde en innsats som polemiker, folkeopplyser og sosialarbeider og gav ut flere tidsskrifter og en opposisjonsavis. I tillegg arbeidet han for opprettelse av folkeboksamlinger og innføring av formannskapslovene. Han foreslo en grunnlovsendring som ville gi mosaiske jøder adgang til landet. Han gikk også inn for språklig fornorsking og selvstendighetsbevegelser andre steder i verden.

I Wergelands familie finner man også andre fremtredende skikkelser i norsk samfunnsliv på 1800-tallet: Faren Nicolai Wergeland var eidsvollsmann, mens søsteren Camilla Collett var forfatter og kvinnesaksforkjemper.

Henrik Wergeland var eldste barn av Nicolai Wergeland og Alette Dorothea, født Thaulow. I dåpspapirene hans er navnet angitt som Henrich Arnold Vergeland, men senere tok slekten i bruk navnet Wergeland med W. Faren var født Niels Lassesen, men latiniserte siden fornavnet og tok navnet Vergeland etter en onkel. Blant Henriks søsken var søsteren Camilla Collett og broren, generalmajor Oscar Wergeland. Nicolai Wergeland var av bondeslekt fra Verklandsgårdene i Brekke i Sogn. Han hadde også aner fra Sunnmøre og Hordaland. Thaulowene var en dansk embetsmannsslekt som slo seg ned i Norge på 1600-tallet. Alettes mor Jacobine Chrystie var datter av Andrew Chrystie, en innvandrer fra Skottland. Nicolai og Alette fikk tilsammen fem barn. Henrik ble oppkalt etter morfaren, Henrik Arnold Thaulow, som var byskriver, kunstsamler og stifter av Det dramatiske Selskab i Kristiansand i 1787.

Hans søster Camilla Collett var også en av 1800-tallets betydelige norske forfattere. Faren Nicolai Wergeland var prest, skribent i flere genrer og et medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814.

Med tanke på oppdragergjerningen skrev den unge adjunkten (senere prest og prost) Nicolai Wergeland en veiledning for foreldre som han kalte Henrikcopedie det året hans førstefødte kom til verden. Den inneholdt "Kortfattede Love for Opdragelsen fra den spædeste Alder". Her heter det blant annet "Opdrager ikke den Lille til Ammestuen eller Sophaen; men til Verden", og videre "indskrænk den Lilles Selvvirksomhed saa lidet som mueligt". I alt besto Henrikcopedien av 43 læresetninger, først og fremst inspirert av Rousseaus tanker om oppdragelse. Mye tyder imidlertid på at Wergelandbarna har hatt relativt frie tøyler. "Alle vi fem ville Børn" skriver lillesøsteren Camilla Collett i sin skildring av barndommen. Da Henrik nærmet seg fem år, noterte faren i dagboka: "Henrik har et besynderligt Glimt i Øjnene, som jeg ikke ser hos mine andre Børn. Han skjønnede meget tidlig; han røbede tidlig en stor Hukommelse og fatter meget let."

Forholdet mellom far og sønn var til enhver tid preget av respekt og hengivenhet fra begge sider, selv om sønnens mange prosjekter kunne være utfordrende. Nicolai Wergeland hadde selv et større forfatterskap bak seg. Forholdet mellom mor og sønn har også vært godt, noe som framgår flere steder i Wergelands diktning. Alette Dorothea Wergeland var en avholdt skuespiller ved Det dramatiske Selskab, og Henrik opplevde å se henne på scenen ved flere anledninger. I ungdommen hadde hun ry for sin skjønnhhet.

I livsskissene fra dødsleiet, Hassel-Nødder, kap IX, gjengir Wergeland noen minner fra sine første år i fødebyen, blant annet sin opplevelse ved " det yndige Kjos" da han skal ha vært tre år gammel, en "lodrett Klippevæg, der glimrede i alle Farver af store Chrystaller". Wergeland hentet flere ganger sine dikteriske bilder fra krystallenes og edelstenenes verden. I farsen Vinægers Fjeldeventyr (1841) opptrer for eksempel kvinneskikkelsen "Krystalline" som dikterens genius og forståelsesfulle publikum. Sommereventyret fra samme år har utpregede visjonære trekk. Her skildres hvordan dikterens ytre øye i en forstand blindes mens den synske sjelen fortaper seg i det "Rosenhegn" som danner grensene for "Engens lille Eden":

Ha, derunder Buskens Nat
hvor det glimred, hvor det gløded,
hvor det lyste i det dunkle
Tusmulm i det tætte Hegn!
Som om alle Qviste bløded,
draabemodne Rosenknopper
overaltifra fremfunkled,
ludende mod Jorden ned
liig en Regn
af Rubiner og Koral
Karneoler og Agat,
tryllebundne i sit Fald.

- Fra Svalen

Sommeren 1817, like etter at Wergeland var fylt ni år, flyttet familien fra Kristiansand til Eidsvoll der faren skulle tiltre som sogneprest. Oppveksten på Eidsvoll styrket Wergelands interesse for grunnlovsarbeidet i Riksforsamlingen i 1814 der hans far, som en av fedrene på Eidsvoll, hadde deltatt i konstitusjonskomiteen. Henrik Wergeland kom til å kalle seg "Grunnlovens seks år eldre bror" og var alle dager knyttet til hjembygda, der "Norriges Frihed" var "fød". Han fikk undervisning hjemme i prestegården og på katedralskolen i hovedstaden. På denne tida begynte han å skrive for fullt. Flere av Wergelands barnearbeider er trykt etter dikterens død.

I prestegården mottok Wergeland undervisning av sin far, som hadde pedagogisk utdannelse, og av huslærer. Han fikk nå besøke " Guldverket", der det ble utvunnet gull fra 1758 til 1907. Eidsvollingen Hans Tønsager, sønn av stortingsmannen Lars Tønsager, forteller i Minder om Henrik Wergeland at Henrik på en tur med huslærer Dahl, fylte sekken og lommene med blanke svovelkis; det kunne jo ikke utelukkes at de inneholdt gull. Opplevelsen danner sannsynligvis bakgrunnen for "Vinægers" (Vinæger=den eddiksure) besøk hos de underjordiske i Vinægers Fjeldeventyr (1841). Da han var elleve år gammel ble han elev ved Christiania Cathedralskole. Han bodde de første to årene hos sin mors søster Henriette Aubert, som var bosatt med mann og barn på festningsområdet. Siden flyttet han på hybel. I alle ferier var han hjemme i prestegården på Eidsvoll. Sammen med søsteren Camilla spilte han ofte dukketeaterforestillinger, og det er sannsynlig at de også oppførte flere av stykkene som Henrik Wergeland forfattet i ungdommen.

Før Wergeland var fylt seksten hadde han skrevet dikt, flere småfortellinger og en rekke Holberginspirerte skuespill som ble oppført hjemme på Eidsvoll. I 1821 fikk han sitt første arbeid, fortellingen Blodstenen, trykt. Det er en Sturm und Drang-inspirert historie med skrekkromantiske innslag. Dramatiske arbeid fra årene 1822-1824 som Indtoget, Øllegaard Frøken, Hun fik dog en lang Næse og et hefte med tekster og tegninger av den unge dikter selv som han kalte Vademecum (datert 1824), er først blitt offentliggjort i Samlede Skrifter 1918-40. I perioden 1822-1824 skrev han også stykket Moses i Tønden, som han selv betegnet som en komedie i to akter. Stykket ble ikke trykket i Wergelands levetid. I 2008 ble det oppført av Agder teater som dukketeater, med Giert Werring og Anne-Ma Usterud som dukkespillere. Dukkedesignet var ved Elisabeth Wennesland.

På en ridetur hjem til Eidsvoll 20. september 1828 kom Wergeland i klammeri med en underoffiser under en eksersis på Gardermoen. Wergeland anla rettssak, som utviklet seg til en årelang tvist der prokurator Jens Obel Praëm etter hvert ble en innbitt motstander. Saken fjernet seg mer og mer fra utgangspunktet. Da Wergeland senere gikk hardt ut mot "blodsugende prokuratorer" (dvs. utsugende jurister), hadde dette en vesentlig bakgrunn i Praëmstriden som forfulgte ham hele hans korte liv. Han oppfattet Praëm som en uthaler, og Wergeland engasjerte seg på vegne av fattige husmenn på Romerike. Prokurator Praëm ble etter hvert et motiv i Wergelands diktning. Han har bl.a. inspirert til Zobolam, Wergelands djevelfigur.

Høsten 1825 begynte Henrik Wergeland å studere ved Det kongelige Frederiks Universitet. "Da jeg kom til Universitetet slap Skolen en urolig, spectakelfuld Dreng paa 17 Aar ud i Verden." Halfdan Koht har gjennomgått politijournalene fra Wergelands ungdomstid, og hans navn forekommer ikke i dem før 27. mai 1837, da det heter at "Cand. theol. Henrik Wergeland optaget i Nat af Vægterne No 7, 11 og 17 for at have skræget udenfor Kjøbmand Kolstad, men strax igjen løsladt". Under stumpefeiden skriver Wergeland en rekke spottedikt i en annens, skjærsliper Johannes Løwestads, navn. Han ble arrestert som husvill 22. oktober 1835 og for drukkenskap 15. april 1835.

Wergeland studerte teologi fra 1826-29 samtidig med Peder Bjørnson, som senere ble far til dikteren Bjørnstjerne Bjørnson. Han tok del i studentliv, kulturpolitikk og politikk; bl.a. redigerte han i perioder Det Norske Studentersamfunds håndskrevne avis, og han engasjerte seg i arbeidet for 17. mai-feiring mot kongens vilje. Mens han studerte skrev han også flere skuespill og fullførte en rekke større og mindre enkeltdikt. Han debuterte som dramatiker i 1827 med farsen Ah!, og som lyriker i 1829 med samlingen Digte. Første Ring (nevnte diktsamling regnes som den egentlige debuten). Wergeland avla teologisk embetseksamen i 1829. Den 17. mai 1830 hadde han fullført sitt dikt Skabelsen, Mennesket og Messias.

Fra 1827 til 1830 skrev Wergeland seks scenearbeider: Sørgespillet Sinclars Død (1828), samt fem farser. Flere av Wergelands farser er inspirert av middelalderteaterets moraliteter. Aslaug Groven Michaelsen kaller dem "farse-moraliteter". Et typisk eksempel er Irreparabile Tempus (1828). Delvis inspirert av Ossiansyklusen er farsene signert "Siful Sifadda", som skulle bli Wergelands mest brukte pseudonym. Siful Sifadda var Wergelands "uregjerlige halvbror", det vil si en vittig, "genialsk"e og ikke lite satirisk side ved ham selv. Wergeland lot gjerne Siful rykke ut når han hadde behov for å forsvare seg på lattervekkende vis, eller når han ville skrive noe han ikke syntes han kunne stå inne for i eget navn.

Wergelands utvikling som dikter hadde sammenheng med svermeriske forelskelser gjennom studietida. Han svermet for fire unge piker i tur og orden (Ida Haffner, Emilie Selmer, som døde 18 år gammel, Hulda Malthe og Elise Wolff, som alle avviste hans tilnærmelser) dannet grunnlaget for det som kalles Stelladiktningen. Ut fra idealiseringen av disse pikene steg det fram et poetisk kvinneideal han døpte "Stella" (som betyr "stjerne"). Stellanavnet dukker først opp i et dikt han skrev til Hulda Malthe, "Sonnate til Hulda" eller "Flodens Sang til Stjernen". Stelladiktene utgjør størstedelen av debutsamlingen Digte. Første Ring (1829). Diktet om floden og stjernen er ikke tatt med i samlingen, men bl.a. "Til Stella" ( prologen og epilogen), "Hvem er Stella" og "Under en Birk". Sentralt står "En sangfuld Sommermorgen paa Skreya", et helt lite syngespill. Debutsamlingen inneholder også "Ode til Friheden" og diverse vennskapsdikt. Religiøs toleranse er tema i "I Tordenen", et dikt som peker framover mot " De tre" og "Kvinderne paa Kirkegaarden" i samlingene (1842) og (1844). Flere av diktene har trekk som peker mot skapelsesvisjonene i Skabelsen, Mennesket og Messias, påbegynt nyåret 1828. I diktet "Min lille Kanin" heter det f.eks.:

Ak, i Blaamins klare Øje,
gjennem Lindsens Regnbuslør,
gjennem dens Pupill, som Rør,
seer jeg vide Himle høje.
(Guds de vidtudslagne Barme,
hvor sig Mid ved Sol tør varme)
vrimlende af Liv fra smaae
Myggegnister, Mammutblus
til Solebaal...Min lille Puus,
sligt Panoram i dit Øje laae.

- Fra "Min lille Kanin"

Da teologisk embetseksamen var tilbakelagt i juni 1829, gikk Wergeland inn for å fullføre sitt kosmologiske diktverk som hadde sysselsatt ham siden januar 1828. Verket som opprinnelig var tenkt som et stort dikt til Stellas forherligelse, vokste til livs- og verdensforklaring der menneskehetens historie behandles fra skapelsen av. Til å begynne med var diktet ment å hete "Himmel og jord", men da det forelå trykt 6. juli 1830, var tittelen blitt Skabelsen, Mennesket og Messias. Det er visjonsdiktning i slekt med Dantes diktverk Den guddommelige komedie som han for øvrig ikke hadde lest, og Miltons Det tapte paradis, et verk han kjente. Wergelands visjonsdikt har religiøse og filosofiske perspektiver, og kjærligheten er satt inn i en kosmisk sammenheng. Verket er preget av en platonsk- kristen- romantisk åndelære eller åndemyte, og har dertil sterke innslag av opplysningstidas frihetsidealer og utviklingstro. Wergelands åndelære og såkalte spiralteori, som er utformet i verdensdiktet, er foregrepet i "Napoleon" fra Digte første Ring (1829):

Vi ere Aandeæg, lagte i Dyndet; men
Sjelen sig vikler, som Sommer-
fuglen, af Svøbet, og Aande-
kraften forøger;
Høiere, gjennem Spiraler,
stiger Aandernes Skarer
op mod Gud.

- Fra Digte første Ring (1829)

Til idégrunnlaget for verdensdiktet hørte blant annet arven fra 1700-tallet og den franske revolusjonen. Wergeland mente som Rousseau at friheten fordrer opplyste borgere. Rousseau hadde lansert folkesuverenitetsprinsippet, mens maktfordelingsprinsippet gjerne tilbakeføres til Montesquieu. Grunnloven var fundert på begge prinsippene, samt på menneskerettighetene. De siste hviler på naturretten, som har røtter tilbake til antikken og stoikerne. Slike tanker lå også nedfelt i Wergelands verdensdikt. Under arbeidet reiste han rundt på bygdene for å samtale med folk. På disse turene hadde han ofte lommene fulle av frø han ga fra seg. Han arbeidet for folkebibliotek, " Sogneselskab" (en forløper for lokalt selvstyre) og bedring av vanlige folks kår. Han skrev til embetsmenn i de forskjellige amtene og ba om støtte, og han skrev til Selskabet for Norges Vel: "Giver, dynger Arbeide på mig". Hans engasjement strakte seg fra den hjemlige språkdebatten til nasjonalistiske frihetsbevegelser i fremmede land og verdensdeler.

Henrik Wergeland kom over Sognefjellet til Skjolden og reiste Sognefjorden på langs sommeren 1832. Han skrev diktet "Sognefjorden" om opplevelsen av ruskevær på fjorden. I Eivindvik var han gjest hos Nils Griis Alstrup Dahl, og skrev der diktet " Eivindvig ".

Wergelands forfatterskap fyller 23 bind.

I februar 1830 fikk han Selskabet for Norges Vel til å utgi det første i en serie av hefter til folkeopplysningens fremme, en serie han kalte , og som begynte å utkomme fra mars 1830. I løpet av den første uka etter utgivelsen hadde Wergeland selv delt ut eksemplarer til prester på Romerike og i Aker. Han fikk også distribuert eksemplarer utover bygdene så langt som til Toten og Solør. Neste opplag kom til Vang. Ved siden av arbeidet med opplysningsskriftet skrev han stadig innlegg i Statsborgeren og Folkebladet.

Wergeland foretok nå også sine største reiser. I oktober 1830 fulgte han sin far og søsteren Camilla til Stockholm, der han både oppsøkte opposisjonelle og fikk foretrede for kong Karl Johan. Sommeren 1831 reiste han til England og Frankrike, og i Paris opplevde han etterdønningene etter julirevolusjonen året før og ble grepet av revolusjonsbegeistring.

Sommeren 1832 foretok han en fotvandring gjennom fjell-Norge til Vestlandet. I 1833, da han var gammel nok til å søke embete, tok han teologipraktikum og søkte forgjeves en rekke prestestillinger. Vinteren 1833-34 underviste han bondegutter på Romerike gratis for å gjøre dem i stand til å beherske språket godt skriftlig og muntlig. Flere av hans elever tok siden del i samfunnslivet. Fra juni til oktober 1834 bestyrte han sin fars embete på Eidsvoll mens faren og søsteren Camilla var i utlandet.

Wergelands ungdomsdiktning provoserte en jevnaldrende teologistudent, senere også kjent som lyriker og professor i filosofi, Johan Sebastian Cammermeyer Welhaven, som reagerte på fraværet av det han forsto ved klarhet og form. Welhaven angrep Wergeland i dikt og på prosa, og hans pamflett Henrik Wergelands Digtekunst og Polemik ved Akstykker oplyste (1832) er siden trykt opp flere ganger. Nicolai Wergelands tilsvar, Retfærdig Bedømmelse af Henrik Wergelands Poesie og Karakteer (1833) ble gjenutgitt i 1995, 150 år etter dikterens død.

Det var flere konfrontasjoner mellom Welhaven og far og sønn Wergeland på 1830-tallet, utløst av Stumpefeiden og Dæmringsfeiden. Stumpefeiden hadde sitt utspring i Det Norske Studentersamfund. Det som utviklet seg til den bitre Stumpefeiden, hadde begynt ved at Wergeland i et brev foreslo at studentene skulle more seg med å skrive satiriske vers eller stumper som også kunne synges, og sendte inn noen prøver, som han kalte "sifuliner". Det er tvilsomt om noen av disse var rettet mot Welhaven. Etter hvert utviklet det seg til en versstrid mellom Welhaven og Wergeland og deres respektive støttespillere i forlengelse av det dikterisk formulerte angrepet Welhaven rettet mot Wergelands verdensdikt da det kom ut sommeren 1830 (jf. "Til Henrik Wergeland", trykt i Morgenbladet 15. august 1830). Ved et uhell ble en del av "stumpene" publisert i Adresseavisen. Uenigheten utviklet seg til en offentlig debatt i Statsborgeren og Folkebladet, og varte hele vinteren 1832-33. Innleggene kunne bl.a. berøre Wergelands målstrev og kampen for et norskere skriftspråk, eller kampen for en selvstendig norsk litteratur. Proporsjonene vokste langt utover de opprinnelige "stumpene". Konfliktene dreide seg både om synet på litteratur og (kultur)politikk.

Våren 1832 brøt Welhaven og hans krets ut av Studentersamfundet, stiftet Studenterforbundet og dannet sitt eget tidsskrift: Vidar. Kretsen omkring Welhaven fikk tilnavnet Troppen eller Intelligenspartiet. Wergelandkretsen kaltes Patriotene. Patriotene kalte gjerne motparten for "danomaner".

I januar 1830 skrev Wergeland i Morgenbladet at han aktet å bli en "ligesaa dådfuld Patriot herefter som han i sin tidlige Ungdom havde været en ordfuld". Wergelands interesse for det nasjonale kommer bl.a. til uttrykk i den sentrale rolle han spilte blant Patriotene, der Ludvig Kristensen Daa var en av hans støttespillere. Grupperingen rundt Welhaven, som rommet folk som Anton Martin Schweigaard og P.A. Munch, dvs. troppen eller intelligenspartiet ville på sin side opprettholde den kulturelle tilknytningen til Danmark. Wergeland ønsket at Norge skulle utvikle et selvstendig skriftspråk. Han tok i bruk særnorske ord og bøyningsformer i tekstene sine. Han diktet etter hvert også noen sanger på dialekt, dvs. på romeriksmål, hallingmål og valdresmål. Welhaven var uenig i denne holdningen. I avhandlingen Norsk Sprogreformation (1832) spådde Wergeland at Norge ville få et eget skriftspråk "før Aarhundredet nedrødmer". Wergeland arbeidet for norsk selvstendighet, men skrev også hyllingsdikt til julirevolusjonen og utfall mot den russiske tsaren etter striden med Polen i 1831. Han støttet også nasjonalistiske tendenser i andre verdensdeler. Diktningen hans omhandlet blant annet India og Brasil.

Historikeren Halvdan Koht skriver at Wergeland "som ein ny viking for paa langferd og henta tankerikdom heim og skapa den om til bruk for folket sitt". Koht skriver videre:

Han hadde djupe røter i fedrejorda gjenom farsætta, og fedresoga hadde fraa barndomen sterkt tak i hugen hans. Men han kjende kringom seg blaasteren fraa aandsstormane uti verda, og han maatte ut og røyna vengefanget sitt. Han vart den største kosmopoliten i Noreg. So vart live hans sidan eit trottig stræv med aa vinna heim, og han vart djupare og djupare nasjonal. Men all den rikdomen han hadde vunne ute, bar han inn i det nasjonale arbeide heime, og soleis skapte han eit aandsver i Noreg som kunne fostra kultur-hovdingar av ypparste slage, -rotfaste i heimegrunnen, med greiner og kvister høgt ut yver heile jorda.[22]

Wergeland var patriot og kosmopolitt i en person, hvilket også framgår av talen ved Krohgstøtten.

Henrik Wergeland hadde arrangert folkefester på Eidsvoll i anledning 17. mai, og i 1833 holdt han tidenes første offentlige 17. mai-tale i hovedstaden. Talen ble framført ved avdukingen av minnesmerket over juristen og statsråden Christian Krohg. Krohg var især kjent for å ha ført i pennen den innstillingen som gjorde Stortinget i stand til å avvise Karl Johans forslag til grunnlovsendringer som ville gitt kongen mer makt. Innstillingen var datert 17. mai 1824. Flere var spurt om å holde talen ved Krohgstøtten, men svarte nei fordi kongen var imot feiring av nasjonaldagen på 17. mai. Han ville heller ha 4. november som nasjonaldag, dagen for iverksettelsen av personalunionen med Sverige. Det var også et problem at talen gjaldt Christian Krohgs minne. Når de som ble spurt om å tale ikke våget, skyldtes det at de nødig ville provosere kongen, og dessuten fryktet de konsekvensene for sin karriere. Talen ved Krohgstøtten er trykt og blir iblant sitert. Folk møtte tallrikt opp, og det var stortingsrepresentanter til stede. Begivenhetene rundt talen ble øyeblikkelig rapportert til Sverige av Frans Anton Ewerløf, som hadde møtt opp med kikkert. Rapportene er gransket i ettertid, og korrigerer Hans Tønsagers feilerindringer, som ble skrevet ned et halvt århundre etter at Wergeland hadde holdt sin tale.

Den kunstneriske produksjonen fra perioden gjenspeiler Wergelands engasjement. Han offentliggjorde en rekke større og mindre frihetsdikt, blant dem Det befriede Europa (1831), og Cæsaris (1832), sistnevnte inspirert av Russlands overfall på Polen i 1831. Han sendte ut versesamlinga Sifuliner. Til Jan Wellhaven, "stumper" til den jevnaldrende kulturpolitiske motpolen fra Bergen. I 1832-33 kom det flere "Rækker" med såkalte Folkeviser. Samlingen Digte. Anden Ring (1833/34) inneholder flere ideologiske dikt som "Erobrerens Sanger", "Til en ung Digter" og "Til en Gran", og dessuten Det befriede Europa. Et nytt stort frihetsdikt, , kom i 1833. Her står bl.a. dette:

Land forgaaer? - mon synker Verden?
Mænd forgaae; mon Frihed vel?
Født med første Engel er den,
døer ei før den sidste Sjel.

- Spaniolen (1833)

Han forfattet også skuespillet Om Smag og behag man ikke disputere. Etsomdetbehagereder (1832). Det er en dels burlesk, dels alvorlig farse.

I kjølvannet av eksamen i teologipraktikum (1833), søkte Wergeland flere prestekall. Da han ikke fikk noen av stillingene han søkte på, flyttet han i oktober 1834 fra Eidsvoll til Christiania, og nå for godt. Han gikk i gang med et nytt embetsstudium, medisin, og han studerte i nesten to år. Samtidig tok han privatleksjoner i botanikk. Parallelt med studiene produserte han flere scenestykker. Han påtok seg dessuten å redigere det opposisjonelle bondebladet Statsborgeren fra 1835-37. Her pådro han seg mange fiender. Våren 1836 fikk Wergeland et vikariat som andreamanuensis ved Universitetsbiblioteket. Han avbrøt medisinstudiet uten eksamen. Studiene har imidlertid satt flere spor i hans diktning, jf. for eksempel diktet "Pigen på Anatomikammeret", og vårdiktet med skapelsesmotiv "Til Sylvan", tilegnet "en Botaniker" (egentlig Matthias Numsen Blytt som ble en nær venn av Wergeland).

I 1835 kom det fire verk for scenen, to dramaer utgitt i eget navn: Den indiske Cholera og Barnemordersken, og to farser signert Siful Sifadda: Papegøien og De sidste Kloge. er både en moralitet og et drømmespill, mens De sidste Kloge kan regnes som et tidlig eksempel på et science fiction-orientert verk i norsk litteratur. (Det tidligere nevnte "Cæsaris" fra 1832 - som ikke er en farse, men et dikt - kan gjerne regnes til samme kategori.) De sidste kloge foregår på øya Terranova, "den nye jord", et sted der kapitalkreftene regjerer uhemmet, og undergangsstemningen er åpenbar. Undergangsstemning er det også i dramaet Den indiske Cholera (1835).

Barnemordersken er et sørgespill i fire akter. Handlingen foregår i Frankrike på 1300-tallet under de valdensiske forfølgelser. Valdenserne, som det fremdeles finnes noen av, er en kristen sekt som pekte fram mot reformasjonen. Inkvisisjonen har en viktig plass i dramaet, og utnyttede, men sterke kvinner står i sentrum for handlingen. Barnemordersken er en tragedie med både burleske og lyriske innslag. Dramateknikken er inspirert av Shakespeare, som Wergeland satte svært høyt.

Henrik Wergeland tiltrådte i vikariatet på Universitetsbiblioteket 1836. Samme år begynte han å utgi det patriotiske flyvebladet For Menigmand. Som redaktør for Statsborgeren var han kontinuerlig i en utsatt posisjon. Han engasjerte seg i kampen for kommunalt selvstyre, en kamp som ble vunnet i 1837, da formannskapslovene ble vedtatt. I januar og februar 1838 fikk han oppført syngespillet Campbellerne. Troppen brukte dette som et påskudd til å mobilisere mot Wergeland, og iverksatte det såkalte " Campbellerslaget". Welhaven deltok imidlertid ikke selv. Troppen led nederlag i teateret, og av tredje og siste forestilling fikk Wergeland hele inntekten. 15. mai kjøpte han et lite hus i Grønlia under Ekeberg for pengene. Livet hans tok nå en ny kurs. Men i det offentlige rom opplevde han ikke mindre turbulens enn før. Selv tidligere venner vendte ham nå ryggen og beskyldte ham for hykleri, fordi han mottok støtte fra kongen.

For å komme seg mellom Grønlia og arbeidsstedet Universitetsbiblioteket, som på denne tida holdt til i Rådmannsgården ved Christiania gamle torv, pleide han å ro eller seile over Bjørvika. Han fikk lov til å sette fra seg årer og seil hos småhandler Peter Svendsen Bekkevold i Skippergata, som drev et lite bevertningssted (som fremdeles finnes under navnet " Grei Kafé"). Der møtte den nå så vidt 30 år gamle Henrik Wergeland Bekkevolds eldste datter, den nesten 19 år gamle Amalie Sofie Bekkevold (f. 9. juli 1819), og ble forelsket. I løpet av sommeren og høsten 1838 skrev han en rekke kjærlighetsdikt, bl.a.:

Dengang du laa ved mit Hjerte, min Brud,
var det som Blomster sprang derifra ud:
Blomster, som levte, drømte og tænkte.
Mandel og Abild ei vajer saa fuld.
Solen sit Blod
ikke saa rigt over Roserne sprængte.
Sjelen sit Muld,
drømmende saligt forlod.[Note 11]

Den siterte strofen er den nest siste i diktet "Den første Omfavnelse" som ble til kort tid før forlovelsen; denne ble offentliggjort 12. august 1838. Amalie Sofie var musikalsk likesom den yngre broren Frederik, som ble bassbarytonsanger.Amalie Sofie ble godt mottatt av sin tilkommende svigerfamilie.

Wergeland søkte stadig nye prestekall, og fikk like mange avslag. De ganger han holdt prekener, diktet han gjerne salmer til dagens tekst. Fastelavns-søndag 1836 prekte han for eksempel i Akershus slottskirke, og da skapte han salmen "Kun dagligdags er al din Dont". Han skrev også "Synder slaar dit Hjerte haardt" i 1831. Han satte store forhåpninger til det beskjedne Nannestad kapellani, men håpet "forvandlet seg til en rød sky". Om kvelden den 12. februar skulle han hjem over isen til Grønlia i følge med fire tyskere. Han fikk da for seg at han skulle besøke en venn, C.J. Gamborg, som arbeidet i Paleets offisersvakt. Paleet tjente på den tid som kongebolig når Karl Johan var i Norge. De slapp inn, delte en bolle punsj, og en av tyskerne tok opp en gitar og begynte å synge. Det var i strid med reglementet, som tilsa at det skulle være fullstendig ro etter tappenstrek. Selskapet ble registrert av plassmajor Glad, og det kom til ordveksling med diverse misforståelser, grunnet språkproblemer, mellom Glad og en av tyskerne. Verten og Henrik Wergeland forsøkte å dempe gemyttene. Glad rapporterte det forefalne til sin overordnede, og dermed nådde det kongen, som var i byen på samme tid. Gamborg fikk to måneders festningsstraff som måtte sones på Fredriksten festning. Wergeland mente at episoden i offisersvakten var hovedgrunnen til at han ikke fikk Nannestad kapellani.

Omstendighetene rundt episoden i kongevakten er lett dramatisk gjenfortalt av Wergeland selv i Hassel-Nødder. Den er også skildret i Rolv Laaches arbeid om Praëm-striden. Laache mente at episoden i vakten trolig var av mindre betydning for tapet av kapellaniet, og at det var viktigere for utfallet at Wergeland hadde uvenner som sto kongen nær. Wergeland og hans forlovede tok tapet av kapellaniet tungt. For å trøste Amalie Sofie skrev han det perspektivrike diktet "Smukke Skyer" (1839).

Wergelands politiske engasjement og de ulike feider og prosesser han ble viklet inn i, især Praëmsaken, krevde tid og krefter, møtte motstande og tæret på økonomien. Konflikten med Welhaven utviklet seg også til en bitter strid med flere innblandede parter. At han hadde tatt på seg å redigere det opposisjonelle bladet Statsborgeren skaffet ham flere mektige motstandere på høyt politisk nivå. Dette ble ytterligere forsterket av farsene Stockholmsfarerne 1 og 2, den første oppført i Studentersamfundet 17. mai 1837. Begrunnelsen og bakgrunnen for å ta i mot pensjonen fra Kong Karl Johan ble ikke forstått av den såkalte opposisjonen som Wergeland tilhørte. Flere av hans kampfeller oppfattet ham som frafallen og hetset ham i pressen. Man mente han hadde solgt seg og sviktet de republikanske idealene fra ungdomsårene og kalte ham "hoffpensjonisten".

De mange dikt som han viet kongen på ulike tidspunkt avspeiler forholdet mellom de to menn. Wergeland hadde fra ungdommen beundret Karl Johan, og betraktet ham hele livet som en revolusjonens sønn. Han mente derimot ikke at kongen var unntatt kritikk, og han var ikke alltid enig i Karl Johans politikk. Han mente at hvis kongen opptrådte despotisk, var det hans plikt å opponere (jf. Hassel-Nødder). Wergeland handlet flere ganger i strid med majestetens direktiver, jf. for eksempel tidligere omtalte 17. mai-markeringer i forbindelse med det såkalte Torgslaget og talen ved Krohgstøtten. Kongen som på sin side var sympatisk innstilt til Wergeland, holdt ham under oppsikt, og strammet tøylene når han mente forfatteren var gått for langt.

Etter at formannskapslovene var gått igjennom i 1837, lå forholdene imidlertid til rette for avspenning. Kong Karl Johan hadde bl.a. også satt pris på diktet "Kongens Ankomst" (1838) og ønsket tross alt å hjelpe Wergeland. I mars 1839 tilbød han Wergeland en liten årlig pensjon av egen kasse, foreløpig for to år i påvente av embete (det kan kanskje sammenliknes med et statsstipendium). Wergeland tok i mot på betingelse av å kunne "gjengjelde det med fritvalgte Arbeider for Almuens Oplysning". I 1839 begynte han å gi ut bladet For Arbeidsklassen, som fortsatte å komme ut også da han lå på dødsleiet. Arbeidet for folkeopplysning opptok ham så lenge han levde.

Pensjonen satte Henrik Wergeland i stand til å gifte seg. Han og Amalie Sofie Bekkevold ble viet av Nicolai Wergeland på Eidsvoll 27. april 1839. Ekteparet flyttet inn i et hus i Akersveien med hage, lysthus og stall til hesten "Veslebrunen". Stedet eksisterer fortsatt under adressen Damstredet 1-3. Lysthuset er imidlertid havnet på Norsk Folkemuseum på Bygdøy. Hartvig Lassen, som skrev en bok om Wergeland i kjølvannet av å ha samlet og utgitt den første utgaven av Wergelands skrifter i 9 bind, fikk Amalie Sofie til å fortelle litt fra samlivet med dikteren. Hun skriver bl.a.: "Aldrig var Wergeland saa elskværdig som i sit Hjem, naar han sad mellem fornøjede Gjester, især morede det ham at tale med jevne, ligefremme Damer, og disse behandlede ham anderledes end andre Herrer. Musik holdt han meget af, uden at være en Skjønner, og han skrev aldrig lettere end naar jeg gik over Gulvet og sang for mig selv. ... Som før bemærket var Wergeland altid tidlig om Morgenen at finde ved sit Arbeidsbord. Ikke sjelden hendte det, at jeg vaagnede og saa ham staa foran min Seng med et fuldfærdigt Digt, og jeg var stolt og lykkelig over at være den første der hørte hvad der udgik fra hans Pen." Wergeland fortsatte å skrive dikt til Amalie Sofie etter at de ble gift (jf. f.eks. "Min Vivs Hjemkomst", 1841). De fikk ingen barn i sitt kortvarige samliv.

Wergelands kjærlighetsdikt til Amalie Sofie ble trykt i månedsskriftet etter hvert som de ble til. De kan sies å utgjøre en liten kjærlighetsroman på vers. Diktene fikk samletittelen Poesier. I deres hjem i Akersveien ble bl.a. lystspillet Søkadettene i Land og farsen Den Konstitutionelle til i 1839. Den siste er et nissespill som egentlig foregår inne i hodet til juristen per se, den lærde Dr. Motzius. Kantaten Vord Lys ble skrevet til 400-årsjubileet for Gutenberg og oppfinnelsen av boktrykkerkunsten. Kantaten ble oppført i Vår Frelsers kirke sankthansdagen 1840. Til den verdslige festen etterpå samme dag skrev han sin Skaaltale for et godt Aar.

Høysommeren 1840 hadde han ferdig Jan van Huysums Blomsterstykke, for en stor del skrevet i lysthuset i tidlige morgentimer. Jan van Huysums blomstermaleri som han hadde hatt anledning til å beskue i original, var for dikteren et så betydelig kunstverk at han undret seg over om blomstene på bildet er noe annet og mer enn en avbildning av havens blomster.

Og, endskjøndt I er' saa sande,
maa jeg Troe, I aldrig gro'de
blandt de andre paa vor Klode,
men engang i Edens Lande:
Blomstre vel, men endnu mere:
Blomsterblomstre, disse liig,
som fortrylle os i Haven,
som en Aand i Himmerig
ligner Liget under Graven.

- Fra Jan van Huysums Blomsterstykke

Dikteren bønnfaller endelig en av blomstene om å røpe maleriets hemmeligheter, og han blir innviet i en fortelling om forholdet mellom livet og kunsten, slik at han helt til slutt utbryter "Men nu veed jeg dog hvorledes, / slige Blomster bleve til."

Wergelands diktverk kombinerer flere genrer og er en form for romantisk eventyrdiktning. Det ble tilegnet Fredrika Bremer, en svensk feminist og forfatter som han korresponderte med på den tida. Hun hadde bedt ham om å sette henne inn i forholdene i Norge. I ett av brevene var han i pakt med nasjonalromantikken, som begynte å gjøre seg gjeldende på den tida. Han viser interesse for folkemusikk og folkediktning, som han mente lever et mer eller mindre skjult liv i folketradisjonen.

3. februar 1840 utga han en samling med barnedikt.. Wergelands bok Vinterblommer i Barnekammeret, er en samling fri og oversatt diktning. Inspirasjonen er hentet fra den tyske samlingen med folkediktning Des Knaben Wunderhorn, og flere av diktene er gjendiktninger derfra. Han samarbeidet også med pastor Niels Biørn som redigerte bladet Børnevennen. (Jf. diktet "Barnet" og "Børnevennen""). En del av det han skrev for barn kom også i For Arbeidsklassen. Blant Wergelands barnedikt hører tekster som "Sommerfuglen", "Smaafuglene i Juleneget" og fedrelandssangen som begynner " Vi ere en Nation vi med ", som er den første fedrelandssang skrevet for barn. Wergeland skapte også poetiske eventyr for barn som "Røde og graa Dompaper" og "Vesle Hans' Eventyr".

Wergeland søkte og fikk stillingen som riksarkivar. Embetet var opprettet i 1839. Han ble utnevnt høsten 1840 og begynte i arbeidet ved nyttår 1841. Dette betød fast stilling, sikker inntekt, kontor på Akershus festning og omfattende arbeidsoppgaver. Wergeland var vel kvalifisert, og han og hans stab bygde opp og systematiserte arkivet fra grunnen av. Året 1841 skulle bli ett av de tyngste årene i hans liv, fordi den motstand som den såkalte hoffpensjonen hadde utløst, økte ytterligere da han ble riksarkivar. Wergeland hadde tidligere skrevet historiske framstillinger, men nå utvidet han denne virksomheten. Han skaffet seg opplysninger fra levende kilder og gjorde bruk av materiale han kom over på riksarkivet da han skrev verket Norges Konstitutions Historie (utgitt heftevis 1841-43). Delvis parallelt med konstitusjonshistorien forfattet han skriftet om allmuetalsmannen Christian Lofthus (1842). Lofthus endte sitt liv som mangeårig fange på Akershus festning. Henrik Wergeland fulgte dertil opp sitt forslag fra 1839 om endring av § 2 i Grunnloven (se nedenfor). I 1842 tok Wergeland og Amalie Sofie til seg dikterens sju år gamle sønn, Olaf Knudsen (1835-1921), noe som var kontroversielt den gangen, da gutten var såkalt "uektefødt". Han bodde med sin far så lenge denne var i stand til å ta seg av ham. Faren sørget for at Olaf fikk utdannelse. Han ble lærer og grunnla skolehagestellet i Norge.

At han søkte, og fikk, stillingen som riksarkivar ved kongens inngripen og mot regjeringens innstilling førte til at han pådro seg bitterhet fra sin tidligere venn Ludvig Kristensen Daa. Avisene Granskeren (der Daa var redaktør) og Den Constitutionelle gikk hardt ut.

Wergeland oppnådde også å komme i konflikt med Morgenbladet. I 1841 hadde han flere innlegg i avisen etter at avisen hadde angrepet hans "Engelsk salt", som i praksis virket som et angrep på Wergeland selv og konflikten med Daa. Da det skulle utnevnes en biskop, mente Moss Tilskuer at Wergeland burde stå først på listen over kandidater, men Morgenbladet var sterkt uenig, da avisa mente at Wergelands "samme fine og dannede Stridsmaade, en elskverdig Individualisering med en ligesaa skiøn Tendens som nogen av vore smaa eller lange Drenges Stormløben" var upassende, og "han er desuden opirret og i slet Lune". Til dette svarte Wergeland med prosadiktet " Mig Selv", som åpner med ordene: "Jeg i slet Lune, Morgenblad?". Her står også ordene: "Klag ikke under Stjernene over Mangel paa lyse Punkter i dit Liv." Ettersom Morgenbladet ikke ville trykke det, ble det først offentliggjort i Christiansandsposten 14. mars 1841. Wergeland opplevde seg nå som nærmest utstøtt, og begynte å undertegne seg "Der Geächtete" ( den fredløse / skydde / utstøtte).

Under en fest i Studentersamfundet 2. september 1841 i anledning tredveårsjubileet for opprettelsen av et norsk universitet og grunnstensnedleggelsen for nye universitetsbygninger, ble han hysset ned da han skulle holde tale og utbringe en skål for de eldre professorer. Han reagerte med å knuse en flaske mot pannen. Episoden er siden referert i Hassel-Nødder.

Noen dager senere, 13. september, da det ble arrangert fakkeltog for professor Georg Sverdrup som skulle forlate sin stilling, ble Wergeland observert stående alene. Da gikk en ung student bort til ham og tilbød ham følge. Det var den unge Johan Sverdrup, brorsønn av dagens hovedperson. Det var en symbolhandling å trekke Wergeland inn i varmen slik han gjorde. "Arm i arm gik de to i toget, det nye Norges største digter og det norske demokratis fremtidige fører".

16. september slapp han til i Den Constitutionelle med diktet "Min Hustru". Han framstiller seg som den steile og ville klippe som det ustanselig stormer rundt. Hun er den frodige "Brombærbusken" eller det "velsignte Livsenstræ" som har klynget sitt liv fast til klippen. Når uværsskyene ruller omkring dem, kan hun med "det søde Solskin" i ett av sine øyekast, trylle skyene bort. Hennes kjærlighet lindrer smerte og gjør livet til å holde ut. Han forfattet også det romantiske eventyrdiktet (sitert ovenfor). " Svalen. Et Skjærsommermorgens-Eventyr for Mødre, som have mistet Børn" forelå i oktober. Wergeland skrev det til sin søster Augusta Vedøe. Eventyret skildrer en svales flukt over allverden for å finne det hjertet som mest av alle trenger trøst. Den bringer med seg noen dråper av "Trøstens Balsam", og plutselig har svalen funnet det den søkte, og har skjenket sin gave til en mor som har mistet sitt barn.

Ludvig Kristensen Daa hadde vært en av Wergelands aller nærmeste venner og kampfeller. Etter at Wergelands hund hadde glefset etter ham i 1836, til tross for at dikteren hadde advart ham mot å nærme seg hunden, var det sådd frø til en konflikt. Den forverret seg da kongen to ganger hadde vist Wergeland spesiell omtanke. Daa hadde selv søkt riksarkivarembetet, og var innstilt som nummer én til embetet, men trakk seg før innstillingen nådde offentligheten, da han innså at riksarkivarembetet var uforenelig med hans stilling som riksrevisor. Den første innstillingen ble aldri forelagt kongen. Det kom en ny runde, og først da søkte Wergeland. Wergeland ble utnevnt, og tiltrådte stillingen, hvilket medførte at Daas bitterhet mot Wergeland tiltok. Wergelands to farser Engelsk Salt og Vinægers Fjeldeventyr fra 1841 har begge mer eller mindre bakgrunn i konflikten med Daa. I Engelsk Salt forsøkte Wergeland å bagatellisere kritikken han var blitt utsatt for og å skape forsoning. Farsen avsluttes med fedrelandssangen som begynner "Det er min Sjel en frydfuld Trang". Tross fedrelandssangen gjorde Engelsk Salt situasjonen snarere verre enn bedre, og Wergeland skrev en fortsettelse i en bitrere og sårere farse, eventyrspillet Vinæges Fjeldeventyr som utkom i juni 1841. Hovedpersonen er den samme eddiksure Vinæger som i Engelsk Salt, redaktøren av bladet "Nyregranskeren", som henspilte til Daa. Konflikten med Morgenbladet lå imidlertid også bak. Farsen var spunnet inn i en sagn- og eventyrverden. Vinæger blir tatt inn i berget til " Huldra", som sørger for at hjertet hans blir knepet inn til en hard og ufølsom klump, og han blir ertet opp til kritiker. Da han kommer ut av berget igjen og ubarmhjertig forfølger dikteren Leontodon, er han i virkeligheten forhekset. Leontodon som har valgt seg løvetannen til sitt symbol, lar likevel forfølgelsene gå inn på seg. "Løvetanden skal traakkes paa", sier Vinæger. I denne farsen står diktet som innledes med ordene: "Ve dig, Skjald! det er din Død / synger du herhjemme". Det er også her den før nevnte Krystalline opptrer. Hun forsøker å trøste og oppmuntre den bedrøvede dikter da han vil skille seg ved sitt dikterinstrument. Hun er inspirasjonskraft og forstående publikum. Farsen ender imidlertid med at dikteren dør.

I 1842 rakk Wergeland igjen forgjeves ut en hånd til forsoning med balladen "Fordums Venner... (Henrik Wergeland til Ludvig Daa)" som slutter med ordene: "Ve mig, som ei kan glemme! / Ve Dig, som kunde det!" Da dikteren lå på det siste, kom de tidligere vennene som hadde vendt ham ryggen, deriblant Daa, tilbake.

Wergeland ønsket full religionsfrihet, og leverte sommeren 1839 inn forslag til endring av Grunnlovens § 2 (den såkalte jødeparagrafen) som nektet jøder og jesuitter adgang til landet. Han mente paragrafen var i strid med den liberale ånd i Grunnloven for øvrig, og uforenlig med kristen nestekjærlighet. Hans egen far, Nicolai Wergeland, hadde i 1814 på Eidsvoll vært en av pådriverne for jødeparagrafen. Han konsentrerte seg i utgangspunktet om få fjernet forbudet mot troende jøder, og skrev artikler, større redegjørelser og dikt for å fremme sitt syn. Saken var oppe til behandling i Stortinget i 1842, og det ble simpelt flertall for Wergelands forslag, men det var ikke stort nok til grunnlovsendring som krever ⅔ flertall. Om resultatet noterte Wergeland at dagen var "merkelig i Nationens Historie". I 1851 ble forbudet mot jøder opphevet, seks år etter Wergelands død. (Først over hundre år senere, i 1956, fikk også jesuitter adgang til landet.)

Diktsamlingen Jøden (1842) er tilegnet "Det norske Storthing". Da jødesaken skulle opp i Stortinget første gang 9. september 1842, sørget dikteren for at alle stortingsrepresentanter fikk et eksemplar. Samlingen åpner med "Sandhedens Armee" som angriper løgn og fordommer i sin alminnelighet. Det får en særlig mening slik det er plassert i samlingen, som bl.a. også i diktet "Juleaftenen" om hjerteskjærende konsekvenser av mangel på kristen nestekjærlighet. "De tre" handler om religiøs toleranse.

Wergeland skrev Jødinden (1844) med tanke på at jødesaken skulle opp igjen i Stortinget i 1845. "Kvinderne paa Kirkegaarden" bringer inn nye perspektiver på toleransespørsmålet. I "Røst i Ørkenen" kritiseres kristnes holdninger. Forholdet mellom en inkluderende og en ekskluderende holdning overfor fremmede (underforstått jøder) er framstilt i "Jeg er nu saadan jeg", der det bl.a. står:

Paa Kjærlighedene gjæstfri Fad
om nøjsom, uden Pynt,
bestandig findes lagt igjen
Taknemlighedens Mynt.

Wergeland skjøttet sitt verv som riksarkivar samtidig som han var litterært aktiv. Våren 1844 pådro han seg en alvorlig lungebetennelse som innebar at han ble sengeliggende. Han hadde bare vel ett år igjen å leve. Wergeland fortsatte sine arbeider i høyt tempo fra senga. Han drev bl.a. folkeopplysning i filantropisk ånd i sitt blad For Arbeidsklassen (1839-1845). Hans siste større bidrag i dette er Fattigmands-Postil som kom i april 1845. I tillegg skrev han Mennesket (1845), Wergelands omarbeidelse av ungdommens omfangsrike lyrisk-dramatiske diktverk Skabelsen, Mennesket og Messias.

Fra 2. mai 1844 ble han sengeliggende etter legens forordning. "Jeg fik min knæk af de gamle Muure på Agershuus. Man fyrede for svært i ovnene her i de allersidste Dage i April, da vi havde stærkt Solskin, og jeg befalte, at man idetmindste skulde lade være at lægge i mit værelse. Jeg kommer varm på Kontoret, kaster Kjolen af og sætter mig til Pulten i bare Skjorteærmerne uden at tænke paa at der ikke var i Ovnen. Efter en Timestid betages jeg af en saadan Kuldegysen langs Ryggen, at jeg maatte gaae hjem."

17. mai insisterte han på å stå opp igjen for å overvære festlighetene. Dette var 30-årsjubileet for Grunnloven, og Wergeland mente han var forpliktet til å være med å feire dagen. Det skulle gå et stort borgertog fra festningen ned til Krohgstøtten. Camilla Collett, som hadde tenkt seg opp for å se til ham, møtte ham ute: "Afmagret og bleg som Døden, men med Syttendemaisblikke, fór han nedover". Dagen etter tok lungebetennelsen seg opp igjen, og nå ble han ikke kvitt den. I senere tid er det lansert en teori om at han kan ha dødd av lungekreft.

Da det ble kjent at Wergeland var uhelbredelig syk, kom mange av vennene som hadde vendt ham ryggen, tilbake. Han mottok også en lang rekke brev fra takknemlige beundrere. Hans arbeid for jødene hadde ikke gått upåaktet hen, og han mottok hilsener også fra utlandet.

Ekteparet Wergeland måtte ut av Grotten til flyttedag 14. april 1845, og dagen etter, 15. april, ble den syke båret i bærestol, utlånt fra Rikshospitalet, fra Grotten til det ennå noe uferdige Hjerterum. Amalie Sofie skrev siden at hun aldri hadde gått en tyngre gang. De flyttet inn i en liten nybygd stue, Hjerterum, som lå på tomta til dagens Pilestredet 31. Mot slutten av april lå han ti dager på Rikshospitalet, der den "kloke kone" Mor Sæther listet seg inn nattestid for å yte Wergeland hjelp. Hun fikk et dikt i avisen som takk. De siste ti ukene bodde han hjemme hos sin hustru. Han hadde jevnlig brevbytte med sin far, som også besøkte ham flere dager sist i mai og i begynnelsen av juni. Av det han skrev går det fram at han tenkte mye på Eidsvoll og på sin avdøde mor. Hassel-Nødder åpner med å skildre stemningen i hjemmet etter morens uventede død sommeren 1843. Han fikk en kunstmaler til å framstille et motiv hjemmefra på kakkelovnsmuren, og sist i juni skildret han bildet for sin far: "Det fremstiller livagtigen Hestehagen seet fra Præstebakken omtrent tversover til Kirken. Jeg seer mellem Trærne Muren hvidne, hvor Mor hviler. I Forgrunden morer Brunen sig med et Ekorn. ... Du kan ikke troe hvor det er godt at have for Øjnene." I hans siste enkeltdikt "Den smukke Familie", har moren en sentral plass.

Det kom riktignok til forlik i februar 1844 (jf. Herstad), men den årelange Praëm-prosessen hadde ruinert ham. Ved årsskiftet 1844/45 besluttet den dødssyke seg for å selge Grotten. Tilbake satt han med en gjeld som forfulgte ham til det siste. Stortinget vedtok 28. juli 1845 mot 39 stemmer å oversende regjeringen en anbefaling om at Statskassen skulle sanere gjelden. Regjeringen foretok seg ingenting. Saken kom heller ikke tilbake til Stortinget. Venner og familie slettet gjelden.

Den danske dikter, oversetter og publisist med jødiske aner, Meïr Goldschmidt, sendte ham en hilsen datert København 7. juli 1845. Den nådde fram i siste liten. Goldschmidt skriver bl.a. "Naar jeg tænker paa Dem, Wergeland, er jeg stolt af at være Menneske." Wergeland var i stand til å skrive like inn i døden; det aller siste han skrev er datert tidlig om morgenen 11. juli.

Den 11. juli var det fullt av folk utenfor hans hjem. Han døde mellom kl. 1 og kl. 2 natt til 12. juli 1845 i "Hjerterum". Det siste han sa var: "Nu drømte jeg saa sødt, jeg drømte jeg laa ved min Moders Arm".

17. juli ble han begravet fra Vår Frelsers kirke. Pastor Niels Biørn forrettet, og Eilert Sundt holdt talen på vegne av Det Norske Studentersamfund. Tusener fulgte ham til graven, og hele resten av dagen gikk folk og kastet blomster ned i den. Det antas at en tredjedel av byens befolkning var på bena. Dertil kom mange utenbys fra. Henrik Wergeland ble gravlagt på Vår Frelsers gravlund.

20. juli takket hans far i Morgenbladet for all deltagelse: "Den Broder, I holdt saa meget af, begyndte farligt, miskjændtes længe, og leed længe, men endte saa vakkert. Hans Liv var ikke strøet med Roser, men hans Død og Grav desto mere." Det første offentlige monument over dikteren ble reist på hans grav i 1849 av takknemlige jøder som var bosatt utenfor Norges grenser.

Henrik Wergelands unge enke, Amalie Sofie, som hadde pleiet ham omsorgsfullt til han døde, ble siden gift med Wergelands venn og samarbeidspartner, pastor Biørn, som hadde forrettet i mannens begravelse. De fikk åtte barn, og den eldste ble døpt Henrik Arnold Wergeland. Med sin avdøde mann hadde hun ingen barn. Amalie Sofie overlevde ikke bare Henrik Wergeland, men også Niels Biørn. Da hun døde 70 år gammel, 27. oktober 1889, 44 år etter sin første manns død, kom det en eneste nekrolog. Der sto bl.a. dette: "Wergelands Enke er død". [...]Lad os gjøre Wergelands Enke den sidste Ære. Hun har delt Livets kampfulde Aar med den mægtigste Aand iblandt os, og saa er Ingen, som hun, besunget i norsk Poesi".

Wergeland var svært produktiv på sykeleiet, til sammen 860 sider lyrikk og 570 sider prosa produserte han. Han fullførte Den engelske Lods, skrev diktsamlingen Jødinden som åpner med "Paa Sygelejet" og inneholder flere av hans kjente dikt. Fra oktober og fram til jul omarbeidet han sitt verdensdikt og kalte det nå Mennesket (jf. Skabelsen, Mennesket og Messias). Formålet var å gjøre verket klarere. Omarbeidelsen berører detaljer og lange linjer, og den nye avslutningen i Mennesket, "Jesu aandige Opstandelse", kan betraktes som hans politiske og religiøse testamente, og er langt på vei et nytt diktverk. Han oppfattet kristendommen som åndslysets og kjærlighetens religion, og i "Jesu aandige Opstandelse" så han fram til at Jesus Messias skulle oppstå igjen i menneskenes hjerter "i levende Daad". De to versjonene av verdensdiktet, Skabelsen, Mennesket og Messias (1830) og Mennesket (1845) kaster lys over og utfyller hverandre på tallrike måter.

I april forelå siste nummer av For Arbeidsklassen som inneholder de 24 preknene i Fattigmands-Postil. Like etter kom den omarbeidede og utvidede versjonen av Nordmandens Katechisme. Her heter det bl.a. med tanke på hans forslag om å forandre Grunnlovens § 2: "Man friest være maa i Tro".

Under et opphold på Rikshospitalet 20.-30. april skapte han diktene "Paa Hospitalet om Natten", "Anden nat på Hospitalet" og "Mulig Forvexling", det siste skrev han til "Mor Sæther". De tre diktene utgjør en liten syklus, og er tonesatt av Eivind Groven. "Til Foraaret", "Til min Gyldenlak" (tonesatt bl.a. av Frederikke Egeberg) og det siste enkeltdikt han skapte, "Den smukke Familie", kom alle til i mai 1845. Det siste ble trykt 2. juni 1845.

På denne tida var han i gang med livsskissene Hassel-Nødder, et humørfylt og til dels ironisk tilbakeblikk over eget virke. Iblant er han lyriker også i Hassel-Nødder. Han arbeidet med erindringsboka og syngespillet Fjeldstuen like inn i døden. Begge arbeidene utkom posthumt. Hassel-Nødder forelå 20. juli, tre dager etter hans jordeferd. Fjeldstuen utkom først i 1848, og ble uroppført ved Ole Bulls nyopprettede Det norske Theater i Bergen i 1850. Det var den første norske teaterproduksjon som benyttet folkedansere og autentisk folkemusikk (ved Myllarguten). Musikken forøvrig var av Ole Bull.

Hartvig Lassen skildrer i den første foreliggende Wergelandbiografien hvordan 9. juli forløp med store legemlige lidelser og anfall av desperat pustebesvær med påfølgende utmattelse. Lassen fortsetter så: "Endnu denne dag skrev han det Sidste af Livsskisserne." Mye tyder på at det kan være den korteste skissen, den som er plassert nest sist og heter: "Jeg døer". Den slutter med ordene: "Og til hver Landsmand, som giver mig den Lov, siger jeg et oprigtig og kjærligt Tak for mig! ". "Et frænologisk Foredrag" er tittelen på den avsluttende skissen som blant annet skildrer forholdet mellom Siful Sifadda og Henrik Wergeland. Det er også her han beskriver den visjonære klarhet som behersket ham når han skrev et dikt:

... naar min Sjel undfangede et Digt, syntes jeg at den aandede i en reen endog kjølig Atmosfære, som naar de deilige Snestjerner sidde paa Kvistene og man kan see uendelig høit opigjennem disse i den dybblaa Luft.

Wergeland bidro avgjørende til å gi 17. mai et meningsfylt innhold. Han arbeidet for at minnet om grunnlovsverket skulle holdes levende, og ivret for feiring av dagen. Hans posisjon som "17. mai-konge" ble styrket etter talen ved avdukingen av Krohgstøtten, og gjennom folkeopplysningsarbeid, skuespill, 17. maisanger, taler og dikt. Siste 17. mai han levde, skjenket han hjembygda en sølvpokal som skulle forvaltes av kommunen ved ordføreren. Den eksisterer på Eidsvoll den dag i dag og bærer følgende innskrift:

Gid 17, mai, den velsignte blant Dage,
bestandig maa skjønnere vende tilbage.
I Eidsvoll er Norriges Frihed fød.
Thi tøm der med Jubel mit Gyldenskjød.

Det er sagt at han på Eidsvoll, sammen med søsteren Camilla Collett, fikk i stand landets første barnetog omkring 1820.

Wergelands liv og diktning har en omfattende virkningshistorie. Han stod fram i en nasjonsdannende for Norge. Poesien bryter også rett som det er fram i dramatikk og prosaarbeider. Wergelands diktning har filosofiske og religiøse trekk. Typisk for Wergeland er at han gjerne kombinerer "den lille realisme og den store visjon", en formulering hentet fra den danske Wergelandforsker Aage Kabells Wergelandavhandling.

Fredrik Paasche skriver i Norsk litteraturhistorie: " Shakespeares billed-sprog er ikke så rigt som hans, de norrøne skalders ikke så levende." Aage Kabell omtaler ham som "Norges eller Nordens største dikter". Wergeland har vært sammenliknet med diktere som Byron, Pusjkin og Victor Hugo. Peter Jonas Collett, som tilhørte Welhaven-leiren, og gjerne videreformidlet dens synspunkter på Wergeland, skrev på 1830-tallet: "Wergelands Værker vil leve, naar mange af de følgende Slægter ere i sine Grave; man vil bruge ham som et Lexicon, som en uudtørrelig Cisterne, der kan bringe en Palmelund til at spire og voxe."

Sigmund Skard uttrykker det på denne måten: "Biografien hans er full av dei snodigaste tverrkast og bukkesprang; slik er no eingong geniet."

I sin erindringsbok I de lange Nætter karakteriserer Camilla Collett broren på denne måten: "Kan et Digterliv beregnes efter Længden? Silkeormens længste Tilværelse er nogle Maaneder, da bliver den Sommerfugl og dør. Men i den Tid har den spundet tusende Miglier Silke og født tusende Spirer til et nyt Liv. Som Digter har Henrik levet fuldt, rigt og længe."

Mytedannelsen rundt ham var til tider påtakelig. Han måtte ofte forsvare seg offentlig både i vers og på prosa. Mange av beskyldningene han opplevde i sin samtid, og som har levd videre i ettertida, har han selv kommentert i farsen Lyv ikke! (1840). Her framstiller han en dikter som blant annet har til oppgave å omgjøre selv motgang og bakvaskelser til blomster (dikt) som bringer lindring og forsoning, og får synderne til å gå i seg selv og uttaler: "Jeg vil aldrig lyve meer!" Det feaktige barnet "Florilla" avslutter sin monolog i Wergelands ånd med disse ordene etter at hun har strødd blomster over de sensasjonslystne tåpene:

Kort, hvad du angrer, ditt fordums Id
det gamle Nid
jeg vil begrave
med bare Blomster i fra min Have
...
Thi saaledes hevner en Poet sig.

Henrik Wergeland har gitt inspirasjon til flere diktere, fra Bjørnstjerne Bjørnson, Henrik Ibsen, Jonas Lie, Nils Collett Vogt, Olav Duun, Olav Nygard, Olaf Bull, Olav Aukrust, Anders Hovden og Ingeborg Refling Hagen, til diktere fra nyere tid som Edvard Hoem og Jan Erik Vold og flere. Flere av dem har vedkjent seg sin gjeld til Wergeland i hyllingsdikt og prosaarbeider.

En rekke komponister i eldre og nyere tid har tonesatt hans dikt. I tillegg til før nevnte Frederikke Egeberg og Eivind Groven (12 tekster), kan nevnes Ole Bull, Halfdan Kjerulf, Christian Sinding, Alf Hurum, Eyvind Alnæs, Tomas Beck, Sparre Olsen, Conrad Baden (4 tekster), og Johan Kvandal (6 tekster). Johannes Haarklou har skrevet et oratorium over utvalgte tekster fra Mennesket 1845 med tittelen Skabelsen og Mennesket.

Sosiologen Eilert Sundt var blant dem som beundret Henrik Wergeland, og oppfattet seg som en viderefører av Wergelands sosiale arbeid, bl.a. i sin innsats for å kartlegge de sosiale forhold i landet.

Historikeren Ernst Sars (Welhavens nevø) la grunnlaget for en oppfatning av Henrik Wergeland som en forløper for motkulturen og den norske Venstre-fløyen.

Under den ideologiske motstandskampen under okkupasjonen av Norge 1940-45 ble han stadig sitert i den illegale presse. Det ble forbudt å lese opp hans dikt offentlig, og hans skrift fra 1842, "Jødesagen i det norske Storting", som kom ut i en mer tilgjengelig språkdrakt ved Ingeborg Refling Hagen i 1936, ble ikke tålt. Quisling sørget for at jødeparagrafen ble gjeninnført i Grunnloven. Den ble fjernet igjen etter frigjøringen.

Wergelands fødselsdag den 17. juni markeres årlig blant annet i Mjøsbygda Tangen ( Hedmarken), i Damstredet ( Oslo) og på Eidsvoll i Akershus. Ingeborg Refling Hagen arrangerte to store Wergelandstevner på Eidsvoll i 1938 og 1939. Hun ville motarbeide nazistisk ideologi gjennom å løfte fram Wergelands diktning. Etter krigen, fra 1948 av, fortsatte Refling Hagen å arrangere stevner, først på Eidsvoll og så på Romerike, med basis i Stein skole. Fra 1950 flyttet hun stevnet til Tangen ved Mjøsa, der tradisjonen fortsatt holdes i hevd av Suttungbevegelsen, som feirer Wergeland med opplesning, sang, blomstertog og oppførelser av Wergelands dramatikk. Suttungteatret har framført en lang rekke av Wergelands dramatiske arbeider, deriblant Barnemordersken.

Tove Mohr har skapt en tradisjon for feiring av Wergelandsdagen i Damstredet i Oslo, der Wergeland bodde de to første årene som nygift.

Henrik Wergelands hjembygd, Eidsvoll, har også tatt vare på arven etter Wergeland, og det er årlige stevner i tilknytning til Wergelands fødselsdag. Eidsvoll historielag gav ut en bok i 2006 om Wergeland og Eidsvoll av Eirik Sundli. Både Henrik og Camilla har fått sine monumenter på Eidsvoll. På Stein skole (Romerike), som i dag er museum og har tilnavnet "Eventyrskolen", finner man Reidar Aulies store veggmaleri av Wergeland på Veslebrunen, inspirert av Ingeborg Refling Hagens diktning, der det bl.a. heter: "Når det spirer en gang i vårt spor, / er det Wergelands tanker som gror."

" Wergelandakademiet" i Oslo er opprettet i forlengelse av Ingeborg Refling Hagens kulturarbeid. I dikterens fødeby holder " Wergelandselskapet" til. Det arbeider i nær tilknytning til Universitetet i Agder, og tar feste i Wergelandfamiliens og Thaulowfamiliens sterke bånd til Kristiansand. Byen kan dessuten skilte med Gustav Vigelands strålende Wergelandmonument i Wergelandsparken. Broren Oscar anla parken.

Det europeiske Wergelandsenteret (EWC) ble oppretter i 2008 av Europarådet i samarbeide med norske myndigheter og skal virke til fordel for utdannelse, mellomkulturell forståelse, menneskerettigheter og demokratiske prinsipper.

Mange byer og tettsteder i Norge har en gate eller en vei oppkalt etter Henrik Wergeland. Oslo har tatt vare på hans hus " Grotten" i utkanten av Slottsparken. Grotten tjener i dag som æresbolig for kunstnere, og bærer adressen Wergelandsveien Wergelands kontor på Akershus festning er museum, og lysthuset hans fra Damstredet, der han arbeidet om sommeren, befinner seg på Norsk Folkemuseum på Bygdøy. Men huset i Grønlia og boligen i "Hjerterum", der han døde, er borte. Wergelandmonumentet, utført av Brynjulf Bergslien avduket i 1881, er plassert på Eidsvolls plass midt i Oslo sentrum. På Vår Frelsers gravlund finner man jødenes monument på hans grav. I dette er Hans Hansens byste fra dødsleiet montert.

Thaulow-museet i prestegården fra Leikanger i Sogn på Norsk Folkemuseum har et eget rom viet til Henrik Wergeland og hans familie, med møbler, gjenstander, bilder, dokumenter og bøker som har tilknytning til familiene Thaulow og Wergeland.

I årene 1949-77 var Henrik Wergelands portrett motivet på den norske hundrekroneseddelen.

Henrik Wergelands samlede verker fyller i den vitenskapelige utgaven, som kom i årene 1918-40, 23 bind, hvorav det siste er et registerbind som også inneholder en kronologisk bibliografi. Leiv Amundsen har dessuten gitt ut et par supplerende bind i samme format med brev til Henrik Wergeland og Amalie Sofie med kommentarer.

Året 2008 var viet Henrik Wergeland. I bladet Norsklæreren skrev Jostein Greibrokk bl.a.: "Wergeland er blant de få eldre forfattere - og historiske personer i det hele - som har evnen til å skape tilknytning og begeistring på tross av historisk avstand." ("Slipp Wergeland fri" i Norsklæreren nr 3, 2008, artikkelen, s. 20)

Ah! Farce av Siful-Sifadda, 1827.

Irreparabile Tempus. Farce med Efterspil af Forfatteren til Farcen Ah!, 1828

Sinclars Død, et Sørgespil i tre Acter af Henrik Wergeland, 1828.

Phantasmer efter Ravnekrog-Poetens Manuscript 1829.

Digte. Første Ring, 1829.

Harlequins Virtuos. Farce af Siful Sifadda,1830.

Skabelsen, Mennesket og Messias, 1830.

"Det befriede Europa" (Opptatt i Digte. Anden Ring), 1831

"Erobrerens Sanger" (Opptatt i Digte Anden Ring), 1831

"Hvi skrider Menneskeheden saa langsomt frem", 1831

"Paa Havet i Storm" (Opptatt i Digte. Anden Ring), 1831

Opium. Skuespill i tre Acter (skrevet før 9. nov. 1828), 1831

Om Smag og Behag man ikke disputere. Et Somdetbehagereder af Siful Sifadda, 1832

Folkeviser. 1832-33.

Sifuliner til Studenten Jahn Welhaven. 1832

Spaniolen 1833

"Ved Afsløringen af Krohgs Støtte den 17de Mai 1833"

"Tale til Menneskeligheden i Menneskeheden af Vesle-Brunen". Udgivet af hans Ven Henrik Wergeland, 1833.

"Cæsaris", 1833

Digte. Anden Ring, ferdigstilt i 1833, men utkom i 1834

Norges Historie. Første og anden Del, 1834

"Den graa Kappe" (dikt), 1834

"Tale ved en Borgerfest i Eidsvoll Til Forfædrenes Minde", 1834

Papegøien. Et Fastelavnsriis af Siful Sifadda, 1835

Den indiske Cholera. Drama, 1835.

"Til Sylvan (En Botaniker)" (dikt), 1835

Omrids af Kongeriget Sveriges Historie', 1835

De sidste Kloge. Farce af Siful Sifadda, 1835

Barnemordersken. Sørgespill i fire akter, 1835

Omrids af Kongeriget Norges Historie 1835-36

For Menigmand. Et patriotisk Flyveblad begynner å komme, 1836

Norge i 1800 og 1836. Syttende Maj-Farce af Siful Sifadda 1836

Nogle Ord fra Prækestolen,1836

"Pigen paa Anatomikammeret" (dikt), 1837

"Jonas Anton Hielm" (dikt), 1837

"Den første Sommerfugl" (dikt), 1837

Diverse Politiske Fabler, 1837

Diverse Figurer, 1837

Stockholmsfareren. Av Siful Sifadda, 1837.

Stockholmsfareren No. 2. Opera i tre akter av Siful Sifadda, 1837.

Campbellerne eller den hjemkomne Søn. Syngestykke i to akter, 1838.

Hytten eller Kristian IIdens Afreise fra Norge. National-historisk Drama Drama, 1838

"Den første Gang" (dikt) Prolog til Campbellerne, 1838

"I det Grønne" (dikt), 1838

"Livets Musik" (dikt), (1838), trykt 1839

"De to Elskerinder" (dikt), 1838

"Damen med Harpen" (dikt), 1838

"Svanernes Høstflugt" (dikt), 1838

Poesier, kjærlighetsdikt, 1838

"Kongens Ankomst" (dikt), skrevet 1838, trykt 1839

"Smukke Skyer" (dikt), 1839

Søkadetterne iland. Lystspil med Sang i tre Akter, 1839, trykt 1847/48

Kong Carl Johans Historie, 1839

Forslag til Ophævelsen af Grundlovens § 2, sidste Passus, datert 28. juni 1839

Samling af Sange og Digte for den norske Sjømand udgiven av Henrik Wergeland, 1839

Selskabet "Kringla" eller "Norske Almacks". Farce af Siful Sifadda, 1839

Den Konstitutionelle. Nissespil af Siful Sifadda, 1839

For Fattigmand

For Arbeidsklassen, blad 1839-45

Vinterblommer i Barnekammeret. Original fri og oversat Samling for Børn, 1840.

"Vord Lys" og "Skaaltale for et godt Aar", 1840

"Egebladene" (dikt), 1840

Jan van Huysums Blomsterstykke. En Buket fra Henr. Wergeland til Fredrika Bremer, 1840

Verden tilhører Os Jurister!. Dramatisk Eventyr af Siful Sifadda, 1840.

Lyv ikke! eller Dompapen. Fugle- og Blomsterstykke af Siful Sifadda, 1840

Venetianerne eller Venskab og Kjærlighed. Drama i fem Akter, oppført på Christiania Theater i 1841, utgitt i 1843

Engelsk Salt. Farce af Siful Sifadda, 1841

"Efter Tidens Leilighed" (dikt) 1841

"Mig Selv" (dikt) 1841

"George Frederik von Krogh" (minnedikt) 1841

Norges Konstitutions Historie. 3 hefter, 1841-43

Indlæg i Jødesagen, til Understøttelse for Forslaget om Ophævelse af Norges Grundlovs §2, sidste Passus, 1841

Vinægers Fjeldeventyr. Af Siful Sifadda, 1841

"Min Vivs Hjemkomst" (dikt), 1841

"Min Hustru" (dikt) 1841

Svalen. Et Skjærsommermorgens-Eventyr for Mødre, som have mistet Børn

Langeleiken. En Krands af Digtninger i Dølemaal, 1842

"Norges Storthing" (dikt) 1842

"Fordums Venner". Ballade (Henr. Wergeland til Ludvig Daa), 1842

Jøden. Ni blomstrende Torneqviste, 1842

Jødesagen i Det norske Storthing, 1842

Almuetalsmanden Christian Jensen Lofthuus, 1842

"Sognefjorden" (dikt), 1842

Ole Bull. Efter Opgivelser af ham selv biografisk skildret, 1843

Historiens Resultat. En Række af Betragtninger, 1843-44

Hans Jacobsens Ost, 1844

Røde og graa Dompaper. (Et Eventyr), 1844

Træk af Kong Carl Johans Liv, 1844

Den engelske Lods. Dikt, 1844.

Jødinden. 1844.

"Moderens Korstegn over Barnet. Barnekammer-Julevise", 1844

Auktion over Grotten, 1844

Omarbeidelse av Skabelsen, Mennesket og Messias, 1845

"Brasiliefarten" (dikt) 1845

For Arbeidsklassen (siste nummer med) Fattigmands-Postil

Nordmandens Katechisme Anden forøgede og omarbeidede Udgave

"Paa Hospitalet om Natten", "Anden Nat paa Hospitalet" og "Mulig Forvexling", tre dikt fra oppholdet på Rikshospitalet sist i april 1845

"Til Foraaret" (dikt), 1845

"Til min Gyldenlak" (dikt), 1845

"Den smukke Familie", 1845

Hassel-Nødder, med og uden Kjerne, dog til Tidsfordriv, plukkede af min henvisnede Livsbusk, 1845

Fjeldstuen. Skuespill med sang i tre Akter, 1845, utgitt 1848.

Som forfatter

"I folkeopplysningens tjeneste" utga Wergeland fra 1839 til 1845 tidsskriftene:

"Første Hefte", 1830.

"Andet Hefte", 1830.

"Tredie Hefte", 1831.

"Fjerde Hefte", 1830.

"Femte Hefte", 1831.

"Nordmandens Katechisme. Sjette Hefte", 1832.

Hefte 7-8. "Norges Historie", 1834.

"Niende Hefte", 1839.

For Menigmand, 1836-38.

For Arbeidsklassen, 1839-45.

Som redaktør

Henrik Wergelands Samlede Skrifter. 9 bd., 1852-57. Utgitt av Hartvig Lassen etter Det Norske Studentersamfunds foranstaltning.

Udvalgte Skrifter. 1859.

Digterværker og prosaiske Skrifter. 6 bd., København, 1882-84.

Henrik Wergelands Skrifter i Udvalg. 8 bd., 1896-97.

Samlede skrifter. 23 bd., 1918-40.

Amundsen, Leiv og Seip, Didrik Arup, 1956: Brev til Henrik Wergeland 1927-1845. Supplement til Samlede Skrifter

Amundsen, Leiv: Brevene til Amalie. Supplement til Samlede Skrifter

1. Familienavnet Wergeland går tilbake på gårdsnavnet Verkland, på 1600-tallet skrevet "Verckeland". Det skriver seg fra norrønt, "Verkland" eller "Virkiland", dvs. et stykke land det er lagt mye arbeid i.[trenger referanse ] En eldre slektning av Nicolai Wergeland fortysket navnet til Wergeland på 1700-tallet.

2. Det foreligger forøvrig mange detaljerte skildringer av Torgslaget. Rolf Laache har for eksempel en skildring i sitt trebinds-verk om Präem-saken. Man kan også lese Fredrik Wallems arbeid om Det Norske Studentersamfund.[trenger referanse ]

3. Irreparabile Tempus er analysert av Rolf Nyboe Nettum og Aslaug Groven Michaelsen. Den siste har også foretatt analyser av Om Smag og Behag man ikke disputere og Papegøien, som begge kom på 1830-tallet.

4. Det første science fiction-eksempel skrevet av en norskfødt forfatter, sto Ludvig Holberg for hundre år tidligere: Niels Klim

5. For mer spesifikk informasjon om wergelandinspirasjonen for ettertidas diktere, se Ivar Havnevik: Dikt i Norge, s. 208-211

Presentasjoner med biografisk tilsnitt

Lassen, Hartvig, 1866: Henrik Wergeland og hans Samtid

Wergeland, Nicolai 1889 Optegnelser til H. Wergelands levnedsbeskrivelse meddelt ved Albert H. Collett

Vullum, Erik, 1881: Henrik Wergeland i Digt og Liv En historisk skitse

Skavlan, Olaf, 1892:Henrik Wergeland -Afhandlinger og Brudstykker - (utg. av Skavlands hustru)

Koht, Halvdan, 1908: Henrik Wergeland Ei folkeskrift

Møller, Herluf, 1915: Henrik Wergeland. I oversettelse til nynorsk av Sven Moren 1947, litt forkortet. Tilrettelagt av Rolv Thesen

Beyer, Harald, 1945: Henrik Wergeland (en biografi).

Amundsen, Leiv, 1977: Henrik Wergeland: 17. juni 1808-12. juli 1845

Kabell, Aage, 1956-57: Wergeland I-II

Heiberg, Hans; Så stort et hjerte (en biografisk skisse)

Ustvedt, Yngvar. 1994 Henrik Wergeland : en biografi. Gyldendal, ISBN 82-05-21975-3.

Norsk biografisk leksikon. Wergelandbiografiene er skrevet av Halvdan Koht (1. utg.)og Leiv Amundsen (2. utg.)

Amundsen, Leiv og d. A. Seip: Innledningene og kommentarene i folkeutgaven av Henrik Wergelands skrifter i 8 bind

Rolf Nyboe Nettum 1992:Fantasiens regnbuebro (artikler, også biografiske)

Roger Trondstad 2003: Henrik Wergelands barndom i Kristiansand

John Herstad 2008: "Archivaren, - Gud bevar'en!" : Henrik Wergeland som riksarkivar (En bok som rydder kraftig opp i en del ufunderte Wergelandmyter.)

Else Færden: Henrik Wergeland - dikter og villstyring. Cappelen Damm Oslo 2008. ISBN 978-82-02-28198-4

Benterud, Aagot. 1943. Henrik Wergelands religiøse utvikling: en litteraturhistorisk studie. Dreyers forlag.

Wergelands biografi med vekt på hans prosesser

Laache, Rolv 1930 Henrik Wergeland og hans strid med prokurator Praem b. I 1828-31, b. 2 1831-1837, b. 3 1837-1835. (Verket står i en særstilling. Det gir mye mer enn tittelen lover, bl.a. om "Torvslaget", og legger fram mye verdifull biografisk dokumentasjon)

Framstillinger som tar for seg helheten i forfatterskapet

Troye, Vilhelm, 1908: Henrik Wergeland i hans digtning

"Norsk litteraturhistorie" ved Bull og Paasche. Wergelandbindet er skrevet av Fredrik Paasche.

Beyer, Harald, 1952: Wergelandkapittelet i Norsk litteraturhistorie

Thesen, Rolf, 1953: Om Wergeland i Diktaren og bygda b. 1, s. 23-30, i b. 2, 1955 s. 50ff og i b. 3. 1965: s. 38-54

Beyer, Harald og Edvard 1963, -70, -78, -96: "Henrik Wergeland" i Norsk litteraturhistorie s. 134-149.

Kabell, Aage, 1956-57, Wergeland b. I Barndom og ungdom og II Manddommen

Beyer, Edvard 1974: "Henrik Wergeland En dikter av verdensformat" i Norges litteraturhistorie b. 2, s. 75-235

Andersen, Per Thomas, 2001: "Henrik Arnold Wergeland" i Norsk litteraturhistorie s. 180-189

Havnevik, Ivar, 2002: "Høyromantikk i Norge. Henrik Wergeland 1808-45)" i Dikt i Norge s. 174-211

Storsveen, Odd Arvid, 2004: En bedre vår: Henrik Wergeland og norsk nasjonalitet (En avhandling skrevet av en historiker, men som også går inn på diktningen)

Uthaug, Geir (2008), Et verdensdyp av frihet

Storsveen Odd Arvid, 2008: Mig selv : en biografi om Henrik Wergeland

Amundsen, Leiv 1977 og 2008: Wergeland

Avhandlinger med vekt på Jan van Huysums Blomsterstykke

Ystad, Vigdis 1975; "kunstfilosofien i Jan van Huysums Blomsterstykke", Edda

Michaelsen, Aslaug Groven 1977 Den gyldne lenke (med grundige analyser av Jan van Huysums Blomsterstykke og )

Helland, Frode. Voldens blomster? : Henrik Wergelands Blomsterstykke i estetikkhistorisk lys. Universitetsforlaget, 2003 ISBN 82-15-00201-3

Avhandlinger om verdensdiktet

Skavlan, Olaf, 1892: Skabelsen, Mennesket og Messias (i 'Afhandlinger og Brudstykker', s. 38-156))

Kabell, Aage 1956-57: Wergeland I-II(Om Skabelsen, Mennesket og Messias i b. I og Mennesket i b. II

Haakonsen, Daniel 1951: Skabelsen i Wergelands diktning

Moen, Svein Roald 1988: Skapelse, fall og frelse

Myhren, Dagne Groven, 1991: Kjærlighet og Logos (om det kosmologiske verdensdiktet i begge versjoner, analyse og sammenlikning) - Les i fulltekst

Enkeltstudier

Krogness, J.R.:Tro og detailleret Fremstilling af Det berømte Theaterslag i Christiania den 28de januar 1838, trykt paa Axelsens Forlag i 1838. (Om Campbellerslaget/Campbellerfeiden)

Skavlan, Olaf, 1882: Kampen mellem Wergeland og Welhaven : 1828-1838 (i 'Afhandlinger og Brudstykker s. 156-199

Koht, Halvdan, 1908: "Studenterliv i Wergelandtiden", Samtiden

Wallem, Fredrik, 1916: Det norske Studentersamfund gjennem 100 år b. 1 (bl.a. om Torvslaget og Stumpefeiden)

Beyer, Harald, 1926 Nicolai Wergelands kommentar til 'Den engelske Lods'

Benterud, Aagot, 1943: Henrik Wergelands religiøse utvikling En litteraturhistorisk studie

Hagemann, Sonja, 1960: Henrik Wergelands hustru Amalie Sofie Bekkevold : 1819-1889

Hagemann, Sonja, 1964: Hjertets geni : Henrik Wergelands diktning for barn

Myhren, Dagne Groven, 1966: "Paa Sygelejet" av Henrik Wergeland - en litterær analyse, Den høgre skolen 1966:3

Modalsli, Tone, 1967: "Henrik Wergeland: Den første Omfavnelse" (i Et festskrift fra studentene til professor Daniel Haakonsen

Myhren, Dagne Groven, 1967: Henrik Wergeland: De to Elskerinder I: Et festskrift fra studentene til Daniel Haakonsen.

Haakonsen, Daniel, 1974: "Eros i Henrik Wergelands diktning" (i Den Platonske kjærlighetstanke gjennom tidene s. 193-201, red. Tore Frost og Egil A. Wyller

Hagemann, Sonja, 1975; Henrik Wergelands mor Alette Dorothea Thaulow

Hagemann, Sonja, 1978: Vinterblommer i barnekammeret : Henrik Wergelands samlede barnediktning

Myhren, Dagne Groven, 1983 Komposisjon og meningsmønster i Henrik Wergelands dikt "Følg Kaldet", artikkel i Edda.

Fægri, Knut, 1988: Dikteren og hans blomster Florula Wergelandiane

Myhren, Dagne Groven, 1991: "Wergeland i dikt og preken". I Bibelen i Norge

Aarnes, Sigurd Aa, 1991: Og nevner vi Henrik Wergelands navn Wergelandkultusen som nasjonsbyggende faktor (Om wergelandresepsjonen) - Les i fulltekst

"Henrik Wergeland og mytene om ham". I: Edda 4/1992. (Omtale av Sigurd Aarnes: Og nevner vi Henrik Wergelands navn 1991. Svar fra Aarnes i samme nr; gjensvar i Edda 2/1993)

Sandhei Jacobsen, Yngve (red.), 2000: Bevegelser i skrift : bidrag til lesningen av Henrik Wergeland. Cappelen akademisk forlag, ISBN 82-02-19679-5

Myhren, Dagne Groven 2002 "Henrik Wergelands Jesus", Radioforedrag i NRK P2-akademiets serie b. , s. 136-149

Myhren, Dagne Groven 2006: "Religiøs toleranse i Henrik Wergelands ånd", radioforedrag fra 2005, trykt i NRK P2-akademiets serie b. XXXVI s. 36-50

Thon, Holljen og Lombnæs, Andreas G. (red.), 2008: Bedre Tiders Morgenrøde... : Utopi og modernitet hos Henrik Wergeland (ni artikler av ulike forfattere, hvorav fire dreier seg om skuespilldikteren Wergeland. Ellers behandles mediemannen, musikkformidleren, den modernistiske lyrikeren, forholdet til det norske og hans plass og muligheter i skolen i dag) Novus forlag

Kydland, Anne Jorunn, Myhren, Dagne Groven, Ystad, Vigdis (red.), 2008: Henrik Wergeland : Såmannen (artikler av 10 ulike forfattere som tar for seg Wergeland som barnedikter, teaterdikter, historiker, folkelærer, jødeforkjemper, inspirasjonskilde for komponister fra Ole Bull til Arne Nordheim. Tre artikler tar opp lyrikk og essayistikk med vekt på tro, åndelære og erkjennelssesteori). Aschehoug

Stilstudier

Jæger, Herman 1914: "Synsbilledet i Wergelands ungdomsdigtning", Edda II

Skard, Sigmund: Om "Lodsverset"

Krohn-Hansen, Arne 1963: "Forholdet mellom gjenstand og bilde i Wergelands diktning", Edda

Lie, Hallvard: Om Wergelandtrokeen i Norsk verslære

Mæland, Odd Martin: Eros og Mytos

Myhren, Dagne Groven, 1974Blomsten og stjernen (Kritisk imøtegåelse av Mæland).

Dvergsdal, Alvhild 1991: Klassiske mønstre i Henrik Wergeland, Digte. I. Ring - Les i fulltekst

Forelskelse og diktersyner hos Henrik Wergeland 1997, NRK-foredrag fra 1995, trykt i P2-Akademiets serie bind G

Skavland, Olav 1892: "Siful Sifadda. Wergelands satiriske og polemiske digtning" (i 'Afhandlinger og Brudstykker' s. 211-17)

Michaelsen, Aslaug Groven 1987 "Om Smag og Behag" En undersøkelse av Henrik Wergelands farsediktning, bind I

Michaelsen, Aslaug G. 1988: Papegøien En undersøkelse av H.Wergelands farsediktning, bind II

Michaelsen, Aslaug G. 2002 "Irreparabile Tempus" En unddersøkelse av H.Wergelands farsediktning bind III

Michaelsen, A.G. 1995: Vinægers Fjeldeventyr(s. 52-68, i Velkommen til samarbeid bind III

Nettum, Rolf Nyboe 1992, om farsene i Fantasiens regnbuebro s. 54-134

Estetisk debatt om Wergelands diktning

Welhaven, 1832: Henrik Wergelands Digtekunst og Polemik ved Aktstykker oplyste (Også i diverse av Welh.s samlede skrifter)

Wergeland, Nicolai, 1833: Retfærdig Bedømmelse af Henrik Wergelands Poesie og Karakteer. Ny utgave 1995, med Innledning og kommentarer ved Dagne Groven Myhren, utg. v. Det norske språk- og litteraturselskap.

Beyer, Edvard, 1990: "Kulturkamp og litteraturkritikk 1830-1840" (i Norsk litteraturkrtitikks historie Bind 1: 1770-1940 s. 59-137)

Oppdragelsesprinsipper beregnet på Henrik Wergeland og hans søsken

Wergeland, Nicolai 1998: Henricopoedie: Kortfattede Love over Opdragelsen fra den spædeste Alder: en Lommebog for Forældre

Pedagogisk om Wergeland

Haakonsen, Daniel, 1965: Wergeland, Welhaven : dikt, presentert for gymnasiaster

Myhren, Dagne Groven 1979: "Henrik Wergeland for barn" i Vi Foreldre 2/79

Erindringer om Henrik Wergeland

Collett, Camilla 1863: I de lange Nætter

Knudsen, Wilhelmine 1946: Minner fra Eidsvoll i Werglandtiden

Tønsager, Hans 1897: Bardoms- og ungdomsminder om Henrik Werglandeland

Lokalhistorisk om Wergeland

Nyboe Nettum, 1992: "Henrik Wergeland på hjemlige trakter" (I Fantasiens regnbuebro s. 11-54)

Eirik Sundli 1942/2006: Henrik Wergeland og Eidsvoll

Til framføring på scenen - om Wergelands liv og diktning

Oversettelser

Galtung, Ragnhild (red.), 1993: The Army of Truth Selected Poems by Henrik Wergeland translated by Anne Born, G. M. Gathorne-Hardy and I. Grøndahl. Introduction by Dagne Groven Myhren

Liv Dommersnes (2008), Henrik Wergeland : Dikt i utvalg (i alt 17 dikt). Lydbokforlaget.no

Wikiquote: Henrik Wergeland - sitater

# data[].attributes.attachment_link.description
Henrik Arnold Wergeland (født 17. juni 1808 i Christianssand, død 12. juli 1845 i Christiania) var en norsk dikter og landets første riksarkivar. Hans diktning spenner fra kosmologisk poesi over barnedikt til undergangsdikt og diktverk med sosial tendens bl.a. i form av versroman, novellistiske skisser og enkeltdikt.

# data[].attributes.headline
Henrik Wergeland bodde i Oslo eller Kristiania som det het når Henrik levde

# data[].attributes.subject
Henrik Wergeland bodde i Oslo eller Kristiania som det het når Henrik levde

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henrik Wergeland. Av O. F. Knutsen/Riksarkivet. Falt i det fri (Public domain)

Biografi

Wergeland ble født i Kristiansand som eldst i en søskenflokk på fem. Også den yngre søsteren Camilla ble senere berømt forfatter under navnet Camilla Collett (1813-1895). Foreldre var Nicolai Wergeland og Alette Dorthea Thaulow. Da Henrik var ni, flyttet familien til Eidsvoll prestegård, ikke langt fra Eidsvollsbygningen der faren hadde vært aktiv i Riksforsamlingen i 1814. Hele livet forble Henrik en nasjonal patriot med dyp interesse for Grunnloven. I 1819 ble han sendt til en tante og onkel på Akershus festning for å gå på Christiania Cathedralskole, der han blant andre hadde Jacob Rosted og Albert Peter Lassen som lærere.

Allerede i 1821 flyttet han fra sin strenge onkel til en studenthybel i Lakkegaten på Grønland, den gang en forstad til Christiania. Her levde han i flere år en utsvevende studenttilværelse. Han tok examen artium i 1825, samme år som hans livslange rival Johan Sebastian Welhaven (1807-1873). I følgende år studerte Wergeland ved det nylig opprettede Det Kongelige Frederiks Universitet i Christiania og gjennomlevde en rekke ulykkelige forelskelser som satte dype spor i hans ungdomsdiktning. Han fortsatte sin opprørske livsførsel, mest notorisk i det berømte Torgslaget 17. mai 1829. Han ble også etter hvert innviklet i flere rettssaker som skulle plage ham livet ut. Både i liv og tekster fremviser han sterke stemningsomslag som ettertiden forsøksvis har diagnostisert som manisk-depressive trekk.

Wergeland ble utdannet prest i 1829, men fikk til sin skuffelse aldri noe kall, kanskje på grunn av sin beryktede livsstil, men sannsynligvis mer fordi han i sine skrifter kritiserte teologene og uttrykte allmennreligiøse synspunkter i strid med tidens dogmatikk. Han dyrket en botanisk interesse som er tydelig i forfatterskapet, og forsøkte seg også på medisinstudiet i 1834-1836, men avbrøt dette. På 1830-tallet virket Wergeland som dikter, journalist, redaktør og iblant vikarierende prest hos faren på Eidsvoll. Sin eneste større utenlandsreise foretok han i 1831 til England og Paris. Året etter reiste han fra Christiania til Sogn. Han fikk etter hvert stilling som bibliotekar, og i 1838 kunne han endelig kjøpe et hus ved Ekeberg. Fra 1839 mottok han et årlig beløp direkte fra kong Karl Johan, noe som falt hans republikanske og nasjonalpatriotiske venner tungt for brystet, og han ble mer sosialt isolert. Samme år giftet Wergeland seg endelig med Amalie Sofie Bekkevold.

Ekteskapet med Bekkevold ble til Wergelands sorg barnløst. Da han døde, hadde han tatt på seg farskapet til en sønn av en tjenestepike på Eidsvoll prestegård, men rykter har antydet at det kan ha vært farens barn, altså Henriks halvbror. Enken Bekkevold fikk flere barn i et senere ekteskap. I 1840 ble han riksarkivar, og i 1841 bygget han huset Grotten, som nå er offisiell æresbolig i Slottsparken. I denne perioden engasjerte han seg tungt for å endre Grunnlovens paragraf 2, som nektet jøder adgang til riket, hvilket han anså som en skamplett på denne loven som han ellers elsket. Sent på året 1843 kjente Wergeland de første tegnene til en alvorlig lungesykdom. Rettssaker ødela økonomien, og han måtte selge Grotten i 1845. Derfra ble han flyttet i april, og 12. juni 1845 døde han under stor offentlig oppmerksomhet som en fattig mann i Pilestredet. Dødsårsaken var sannsynligvis lungekreft. Hans gravsted på Vår Frelsers Gravlund i Oslo ble betalt av svenske jøder som ikke selv fikk slippe inn i landet. Noen år senere ble Grunnlovens paragraf 2 endelig omgjort.

Forfatterskap

Den ideologiske bakgrunnen for Wergelands forfatterskap er opplysningstiden på 1700-tallet og idealene om likhet og frihet fra den franske revolusjonen, som fikk en nasjonalpatriotisk ramme i tiden rundt 1814 i Norge. Hans ideologiske rolle som nasjonalt ikon ble etablert med avdukingen av Wergelandsstatuen i Studenterlunden i 1881.

Estetisk er Wergeland påvirket av tyske og engelske romantiske diktere. Mest tydelig er fascinasjonen for Lord Byron (1788-1824). Ettertiden har ofte sett Wergeland som en typisk romantisk dikter, men forfatterskapet rommer også rasjonalisme, realisme, satire og en sjangeroverskridende vilje som peker ut over romantikken.

Wergeland ble bare 37 år gammel, men det er noe grenseløst over hans skrifter som alltid imponerer de som har anledning til å vie det den nødvendige oppmerksomheten. Samtidig som forfatterskapet har en overveldende bredde og variasjon, rommer det også høydepunkter der norsk litteratur strekker seg til sitt mest formfullendte og sublime. Som lyriker har han hatt en dyp og varig innflytelse på norsk litteratur, fra Bjørnstjerne Bjørnson, Olav Aukrust og Olav Nygard via Olav H. Hauge til Jan Erik Vold og moderne samtidslyrikere.

Drama og satire

Henrik Wergeland debuterte allerede 13 år gammel med fortellinger trykket i Morgenbladet. Han begynte også tidlig å skrive komedier til husbruk, og hele sitt liv skrev han dramatikk, særlig satiriske farser som er fulle av komiske innfall, men krevende å lese i dag på grunn av henvisningene til forhold i datidens Christiania. Farser som De sidste Kloge fra 1835 og Engelsk Salt fra 1841 vil fremdeles kunne vekke interesse. Vinægers Fjeldeventyr fra 1841 inspirerte Peer Gynt av Henrik Ibsen (1828-1906). Den satiriske delen av forfatterskapet er stort sett utgitt under pseudonymet "Siful Sifadda", som betegner et karnevalistisk motstykke til den seriøse "Henrik Wergeland". Han skrev også alvorligere skuespill, som det interessante Barnemordersken fra 1835, der forfatterens sosiale engasjement er tydelig.

Journalistikk og sosialt engasjement

En stor del av hans forfatterskap er artikler av politisk og oppbyggelig art. På 1830-tallet utga han skriftrekken For Almuen. Fra 1835 til 1837 var han redaktør for det kontroversielle og radikale bladet Statsborgeren. I 1839-1845 redigerte og skrev han folkeopplysningsbladet For Arbeidsklassen. I en periode der det politiske livet i Europa var preget av reaksjon og revolusjonsfrykt, skrev Wergeland den meget radikale og teologkritiske avhandlingen Hvi skrider Menneskeheden saa langsomt frem? i 1831. Hans interesse for Grunnloven er nedfelt i historieverket Norges Konstitutions Historie fra 1841-1843, og han fulgte opp sitt historiske forfatterskap med Historiens Resultat fra 1843-1844.

I tillegg til sitt sosiale, politiske og historiske engasjement var Wergeland opptatt av språkdebatten, der han regnes som forløper for Knud Knudsen (1812-1895) i fornorskingslinjen. Han hadde også et sterkt pedagogisk engasjement som ga seg utslag i en lesebok for skolen, Læsebog for den norske Ungdom, med Nils Joachim Wessel-Berg samt i barnevers, mest kjent er Nisser og Dverge og Vi ere en Nation vi med.

Selv om Wergelands tekster for allmuen kan ha et sterkt moraliserende preg, viser de gjennomgående en for sin tid slående empati med utsatte grupper. Han har blitt omtalt som en journalistisk pioner i sine kritiske skildringer av det harde livet i de voksende forstedene rundt Christiania på 1830-tallet. Hans politiske engasjement fikk uttrykk i dikt og prosa. I 1833 publiserte han en rekke litterære korttekster under samlebetegnelsen Sortkridttegninger og i 1837 en liknende rekke under tittelen Figurer, der flere av tekstene skildrer klassemotsetninger på en krass måte som foregriper realismen, selv om tekstene også er preget av romantisk melodrama.

Lyriske tekster

I 1829 publiserte Wergeland samlingen Digte. Første Ring med den karakteristiske åpningen: "Ha, hvor spænder sig min Sjel / op til Himmel, ned til Hel". Samlingen kretser om "Stella", et kvinnenavn som betyr stjerne og slik peker mot den abstrakte kjærligheten, men Stella-figuren tar også farge av sanseligheten i Wergelands fortløpende forelskelser i Ida Haffner, Emilie Selmer og Hulda Malthe. Diktene er melankolske og eksalterte, idealiserende, men også tungt sanselige og erotiske for dem som kan lese metaforikken og den til dels kompliserte setningsbygningen som man ofte finner hos Wergeland. Her er også monumentale hyllestdikt til kong Karl Johan og Napoleon, som for Wergeland er frihetshelter og overskridende personligheter. Et høydepunkt er Min lille kanin.

Wergelands tolerante og synkretistiske holdning til islam og jødedom er tydelig i I Tordenen: "Ak, hvem sang med Tordnen vel / bedst sit: 'love Gud, min Sjel!' / Christen, Moslem, Hedning, Jøde / maatte dog hverandre møde / inden samme Faders Arme". Denne ungdomsdiktningen har skapt en del uenighet i Wergeland-forskningen. Mens noen setter den blant hans mest geniale ting, vil andre si seg enig med datiden som fant den kaotisk og uklar. Uansett ser man med en gang Wergelands ubegrensede fantasi og fantastiske grep om rim, rytme og metaforikk, samtidig som det også er en eksperimenterende omgang med frie versformer.

I 1830 kom det 720 sider lange diktet Skabelsen, Mennesket og Messias, der Wergeland i en blanding av frie og bundne vers trekker linjen fra den første skapelsen via den eldre historien og fram til evangelienes fortelling om Kristus. Her blandes rasjonalistisk fremskrittstro, filosofi og religion i et forløp som kulminerer i visjonen om menneskehetens åndelige triumf. Men mer enn som en historiefilosofisk avhandling må teksten leses som et uttrykk for den ekspansive viljen i det lyriske subjektet, slik Wergeland selv skrev at verket "fremstiller mit Indre i dets Heelhed". Slik handler verket om hvordan ideologi, filosofi og kjønn blir overskredet i en altomfattende, subjektiv og grensesprengende totalitet. Den klarhetsdyrkende Johan Sebastian Welhaven kritiserte verket og Wergelands øvrige ungdomsdiktning i en omfattende avhandling. Kritikken ble imøtegått av Wergelands far, Nicolai Wergeland, som alltid støttet sønnens forfatterskap. Denne meningsutvekslingen er et litteraturkritisk høydepunkt i norsk litteraturhistorie. Litt inntrykk gjorde nok kritikken; selv om Wergeland aldri mistet sitt særpreg, diktet han etter hvert mer kontrollert. På sykeleiet omarbeidet han dette hovedverket og ga det ut som Mennesket i 1845. Selv om denne versjonen er klarere i innhold og form, har teksten mistet noe av originalens overskridende energi.

Utover 1830-tallet publiserte Wergeland en rekke dikt, som det politiske Cæsaris fra 1831 og samlingen Digte. Anden Ring fra 1833 med de kjente Til en ung Digter, Til en Gran, Paa Skakastølstinden og Paa Havet i Storm, de to siste skrevet etter inntrykk fra henholdsvis Norgesreisen året før og overfarten til England i 1831. I 1833 kom den første av hans dramatisk-episke diktsykluser, Spaniolen. I denne sjangeren kommer flere bøker som kombinerer melodramatisk spenning med lyriske høydepunkt. Mange holder Jan van Huysums Blomsterstykke fra 1840 som det mest fullendte Wergeland har skapt. Det er en lyrisk beskrivelse av et nederlandsk bukettmaleri Wergeland hadde sett, men det er også en poetisk refleksjon over kunstens vesen og dessuten en dramatisk og sentimental fortelling om død og savn farget av Wergeland-familiens kjennskap til presten Iver Hesselberg og brannen i Grue kirke. Nesten like høyt som denne rager syklusen Den engelske Lods fra 1844.

Fram til sin død utga Wergeland også en rekke andre enkeltstående dikt som er uovertrufne i norsk litteratur. Et eksempel er Den første Sommerfugl fra 1837. Forlovelsen med Amalie Sofie Bekkevold førte til inspirerte høydepunkt som Den første Omfavnelse fra 1838 og Smukke Skyer fra 1839. Hans engasjement i jødesaken lå bak samlingen Jøden fra 1842 med diktet Sandhedens Armée, og Jødinden fra 1844 med blant annet Kvinderne paa Kirkegaarden. I Jødinden finner en også personlige dikt som Paa Sygelejet og Følg Kaldet, som begge er skrevet under inntrykk av hans egen sykdom.

Sykeleiet

Wergeland tilbragte sitt siste år svekket i sykesengen, men han fortsatte å skrive til det siste. Mange av hans mest berømte dikt er "sykeleiedikt", slik som Til Foraaret og Til min Gyldenlak, skrevet kort tid før han døde. En fascinerende tekst fra sykeleiet er den selvbiografiske essaysamlingen Hassel-Nødder fra 1845. Det dreier seg om en rekke små tekster med varierende innhold, der dikteren ganske usentimentalt delvis ser seg tilbake og delvis rapporterer fra sykesengen eller kommer med små fantasier. Wergelands utrettelige diktning helt inn i døden er norsk litteraturhistories mest ikoniske uttrykk for geniets triumf.

Minnesmerker

Samlede skrifter

Wergelands Samlede skrifter. 9 bind, 1852-1859, ved Hartvig Lassen

Digterverker og prosaiske skrifter. 6 bind, 1882-1886, ved Hartvig Lassen

Folkeutgave ved Carl Nærup og J. E. Sars, 1897-1898, ny utgave i 7 bind, 1914

Samlede skrifter. Utgitt av Herman Jæger og Didrik Arup Seip i 23 bind, 1918-1940. Fulltekst hos dokumentasjonsprosjektet

Wergeland for hvermann. Harald Beyer, 1947

Henrik Wergelands skrifter. L. Amundsen og D. A. Seip, 8 bind, 1957-1962

Hjertelag, geni og ulykke, Henrik Wergeland i liv og diktning. En antologi ved Yngvar Ustvedt, 1970

Les Utvalgte dikt hos Bokselskap.no

Les brevene til Amalie hos Bokselskap.no

Utgivelser

Ah! Farse, Siful Sifadda (pseudonym), 1827

Irreparabile Tempus, farse av Siful Sifadda, 1828

Sinclars Død, sørgespill, 1828

Phantasmer, farse av Siful Sifadda, 1829

Digte, første Ring, 1829

Harlequin Virtuos, farse av Siful Sifadda, 1830

Skabelsen, Mennesket og Messias, episk dikt, 1830

Opium, skuespill, 1831

Hvi skrider Menneskeheden saa langsomt frem? politisk-filosofisk avhandling, 1831

Spaniolen, episk-lyrisk dikt, 1833

Tale til Menneskeligheden i Menneskeheden, Vesle-Brunen, 1833

Digte, anden Ring, 1833

Papegøien. Fastelavnsriis, farse av Siful Sifadda, 1835

Den indiske Cholera, drama, 1835

Barnemordersken, sørgespill, 1835

De sidste Kloge, farse av Siful Sifadda, 1835

Stockholmsfareren. Syttende-Mai-Stykke, farse av Siful Sifadda, 1837

Stockholmsfareren. No. 2, opera i tre akter av Siful Sifadda, 1837

Campbellerne eller Den hjemkomne Søn, syngestykke, 1838

Hytten eller Kristian Ildens Afreise fra Norge, historisk drama, 1838

Poesier, 1838

Selskabet "Kringla", farse av Siful Sifadda, 1839

Den Konstitutionelle, nissespill (farse) av Siful Sifadda, 1839

For Arbeidsklassen, folkeopplysningsblad, 1839-1845

Vinterblommer i Barnekammeret, dikt, 1840

Jan van Huysums Blomsterstykke, diktsyklus, 1840 Fulltekst hos Bokselskap.no

"Verden tilhører Os Jurister!" Dramatisk Eventyr, farse av Siful Sifadda, 1840

Lyv ikke! eller Dompapen. Fugle- og Blomsterstykke, farse av Siful Sifadda, 1840

Engelsk Salt, farse av Siful Sifadda, 1841

Norges Konstitutions Historie, 1841-1843

Vinægers Fjeldeventyr, farse av Siful Sifadda, 1841

Svalen. Et Skærsommermorgens-Eventyr for Mødre, som have mistet Børn, 1841

Langeleiken. En Krands af Digtninger i Dølemaal, 1842

Jødesagen i det norske Storthing, 1842

Jøden. Ni blomstrende Torneqviste, dikt, 1842

Venetianerne eller Venskab og Kjærlighet, drama, 1843

Den engelske Lods, episk diktsyklus, 1844

Jødinden. Elleve blomstrende Torneqviste, dikt, 1844

Mennesket, episk dikt, 1845

Hassel-Nødder, erindringer, 1845

Fjeldstuen, skuespill med sang, 1845

Diktsamlinger og enkeltdikt

Digte. Første Ring, 1829

Til Stella

En sangfuld Sommermorgen paa Skreya

Min lille Kanin

Napoleon

Cæsaris, 1833

Reise-Skizzer, 1833

Eivindvig

Framnæs - Balestrand

Spaniolen, 1833

Digte. Anden Ring, 1833

Ved Skagastølstinden

Paa Havet i Storm

Til en ung Digter

Det befriede Europa

Til en Gran

Bolivar

Erobrerens Sanger

Til Norges trefarvede Flag

Den graa Kappe, 1834

Et gammelnorskt Herresæde, 1835

Til Herman Foss (Nu hvil Dig, Borger), 1837

Den første Sommerfugl, 1837

Den første Gang (Prolog til Campbellerne), 1838

Poesier

Den første Omfavnelse

Det første Kys

Det første Haandtryk

Den Navnløse

Den Elskedes Overfart

Den Elsktes Slummer

De to Elskerinder, 1838

Norges Fjelde (Paa Egeberg), 1838

Kongens Ankomst, 1839

Smukke Skyer, 1839

Vord Lys! 1840

Der er min Sjel en frydfuld Trang (fra Engelsk Salt), 1841

Efter Tidens Leilighed, 1841

Mig Selv, 1841

Smaaguttenes Nationalsang (Vi ere en Nation vi med), 1841

Sognefjorden, 1842

Jøden, 1842

Juleaftenen

Sandhedens Armée

Jødinden, 1844

Paa Sygelejet

Følg Kaldet!

Kvinderne paa Kirkegaarden

Auktion over Grotten, 1844

Sidste Reis, 1844

Til Foraaret, 1845

Til min Gyldenlak, 1845

Den smukke Familie, 1845

Les mer i Store norske leksikon

Eksterne lenker

Litteratur

Austarheim, Kristen. Henrik Wergeland. En psykiatrisk studie, 1974

Aarnes, S.A.: "W.- og Welhaven-resepsjonen i Danmark til ca. 1880" i Aarnes, Sigurd Aa, red.: "Laserne" : studier i den dansk-norske felleslitteratur etter 1814, 1994, 109-39, isbn 82-03-17407-8

Benedikt Jager og Heming Gujord, red.: Henrik-Henrich-Heinrich. Interkulturelle perspektiver på Steffens og Wergeland. isbn 9788282170116

Beyer, Harald : Henrik Wergeland : Thi Frihed er Himmelens Sag, 1946, Finn boken

Dvergsdal, Alvhild: Klassisistiske mønstre i Henrik Wergelands Digte, Første Ring, 1991, isbn 82-560-0757-5, Finn boken

Haakonsen, Daniel: Skabelsen i Wergelands diktning, 1951, Finn boken

Hagemann, Sonja: Hjertets geni: Henrik Wergelands diktning for barn, 1964, Finn boken

Helland, Frode og Jahn Thon, red.: Wergeland i dag, 2002, isbn 82-7634-557-3, Finn boken

Helland, Frode. Voldens blomster? : Henrik Wergelands Blomsterstykke i estetikkhistorisk lys, 2003 ISBN 82-15-00201-3

Herstad, John: "Archivaren, - Gud bevar'en!": Henrik Wergeland som riksarkivar, 2008, isbn 978-82-7631-101-3, Finn boken

Jacobsen, Yngve Sandhei, red.: Bevegelser i skrift : bidrag til lesningen av H.W., 2000, isbn 82-02-19679-5, Finn boken

Kabell, Aage: Wergeland, 1956-57, 2 b., Finn boken

Koht, Halvdan: Henrik Wergeland: hans liv og forfattervirksomhed, 1907, Finn boken

Lassen, Hartvig: Henrik Wergeland og hans Samtid, 1866

Laache, Rolv: Henrik Wergeland og hans strid med prokurator Praëm, 1927-30, 3 b., Finn boken

Myhren, Dagne Groven: Kjærlighet og logos: en undersøkelse og en sammenlikning av Henrik Wergelands verdensdikt, 1991, isbn 82-560-0755-9, Finn boken

Mæland, Odd Martin: Eros og Mytos: en studie i Henrik Wergelands ungdomslyrikk, 1969, Finn boken

Nettum, Rolf Nyboe: Fantasiens regnbuebro: Siful Sifaddas farser og andre essays om Henrik Wergeland , 1992, isbn 82-03-16972-4, Finn boken

Seip, Didrik Arup: Norskhet i sproget hos Wergeland og hans samtid, 1914, Finn boken

Seip, Didrik Arup og Leiv Amundsen: Henrik Wergeland og boktrykkerne, 1958, Finn boken

Storsveen, Odd Arvid: Mig selv: en biografi om Henrik Wergeland, 2008, isbn 978-82-02-24933-5, Finn boken

Storsveen, Odd Arvid: En bedre vår: Henrik Wergeland og norsk nasjonalitet, 2004, 2 b., Finn boken

Troye, Vilhelm, 1908: Henrik Wergeland i hans digtning

Ustvedt, Yngvar: Det levende univers: en studie i Henrik Wergelands natur-lyrikk, 1964, Finn boken

Ustvedt, Yngvar: Henrik Wergeland: en biografi, 1994, isbn 82-05-21975-3, Finn boken

Uthaug, Geir: Et verdensdyp av frihet, 2008

Bibliografi over Wergelands skrifter finnes i hans Samlede skrifter, b. 6:2 (1940), s. 91-274

Wergelandiana: studier tilegnet dr. Rolv Laache på hans 50-års dag 19. november 1936, 1936, Finn boken

Artikkelinfo
begrenset gjenbruk. Sitere eller gjenbruke?

Vil du sitere denne artikkelen? Kopier denne teksten og lim den inn i litteraturlisten din: Sejersted, Jørgen Magnus: Henrik Wergeland i Store norske leksikon på snl.no. Hentet fra http://snl.no/Henrik_Wergeland

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Jørgen Magnus Sejersted (Universitetet i Bergen)

# data[].attributes.attachment_link.title
Henrik Wergeland - Store norske leksikon

# data[].attributes.attachment_link.description
Henrik Arnold Wergeland var en norsk forfatter, samfunnsdebattant, avisredaktør og riksarkivar. Som forfatter var han svært produktiv innen en rekke sjangre, men han ble berømt for sin romantiske poesi. Wergeland er også kjent for sitt sterke engasjement for nasjonal folkeopplysning og som en forkjemper for jødenes sak i Norge.

# data[].attributes.headline
Henrik er kjent for sine dikter,  novellistiske, skisser og enkeltdikt. Henrik var en av Norges første riksarkivar.

# data[].attributes.subject
Henrik er kjent for sine dikter,  novellistiske, skisser og enkeltdikt. Henrik var en av Norges første riksarkivar.

# data[].attributes.headline
Henrik wergland prduserte poesi, dikt,, og hadde fri vilje som han sa selv. Henrik var den typen som kunne funnet på å gjøre alle slags mulige ting. Både dårlig og bra

# data[].attributes.subject
Henrik wergland prduserte poesi, dikt,, og hadde fri vilje som han sa selv. Henrik var den typen som kunne funnet på å gjøre alle slags mulige ting. Både dårlig og bra

# data[].attributes.body
https://snl.no/Henrik_Wergeland

# data[].attributes.headline
bøker som: jøden, papegøien og jan van huysums blomsterstykke

# data[].attributes.subject
bøker som: jøden, papegøien og jan van huysums blomsterstykke

# data[].attributes.headline
for å lære om den fantastisk verden om romantikken på 1800-1850 Tallet

# data[].attributes.subject
for å lære om den fantastisk verden om romantikken på 1800-1850 Tallet

# data[].attributes.body
Dikt

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Få hjelp til å analysere diktet "Det første Haandtryk" av Henrik Wergeland Studienetts analysehjelp. Her finner du blant annet et sammendrag av diktet. I tillegg får du bakgrunnsinformasjon om romantikken, som du vil trenge for å analysere "Det første Haandtryk".

Fakta om diktet "Det første Haandtryk"

Forfatter: Henrik Wergeland
Årstall: 1838
Sjanger: Dikt
Kontekst: Wergeland skrev "Det første Haandtryk" etter å ha forelsket seg i kvinnen som han senere giftet seg med.

Sammendrag av diktets innhold

"Det første Haandtryk" handler om en mann som tar en kvinne i hånden for første gang, og forelsker seg i henne.

Diktet beskriver hvordan jeg-personen føler kvinnens puls mot sin egen i de få sekundene hendene deres møtes. Han vet med en gang at han ønsker å gifte seg med henne.

Etter dette møtet strømmer blodet hans vilt i årene, og han lengter etter å få være sammen med sin elskede.

Inngangsvinkler til analyse og tolkning

Forelskelse og kjærlighet: Forelskelse og kjærlighet er det overordnede temaet i diktet. I en analyse er det dermed relevant å se på hvilke virkemidler som får frem disse følelsene. Du bør for eksempel merke deg den rytmiske oppbyggingen, de språklige bildene og fortellerteknikken.

Romantikken: "Det første Haandtryk" er et typisk romantisk dikt. Hvilke kjennetegn på denne retningen finner du? Her er særlig følelsene, nærheten til naturen, Guds rolle og bruken av språklige bilder viktig.

Wergelands liv: Det er sannsynlig at Wergeland skriver om seg selv i diktet, ettersom han skrev det kort tid etter å ha møtt sin fremtidige hustru. Dermed kan det være interessant å sette seg litt inn i hvordan Wergelands liv var i denne perioden, og se diktet i sammenheng med det han opplevde.

Oppskrift på diktanalyse

I tillegg har Studienetts laget en oppskrift på diktanalyse som dekker alt du kan komme inn på i en slik analyse. Se oppskriften her:

# data[].attributes.attachment_link.description
Få hjelp til å analysere diktet "Det første Haandtryk" av Henrik Wergeland Studienetts analysehjelp. Her finner du blant annet et sammendrag av diktet. I tillegg får du bakgrunnsinformasjon om romantikken, som du vil trenge for å analysere "Det første Haandtryk".

# data[].attributes.body
https://snl.no/Henrik_Wergeland

# data[].attributes.body
https://snl.no/Henrik_Wergeland

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
TIL MIN GYLDENLAK

Gyldenlak, før Du din Glands har tabt,
da er jeg Det hvoraf Alt er skabt;
ja før Du mister din Krones Guld,
da er jeg Muld.

Idet jeg raaber: med Vindvet op!
mit sidste Blik faar din Gyldentop.
Min Sjel dig kysser, idet forbi
den flyver fri.

Togange jeg kysser din søde Mund.
Dit er det første med Rettens Grund.
Det andet give du, Kjære husk,
min Rosenbusk!

Udsprungen faaer jeg den ei at see;
thi bring mig Hilsen, naar det vil skee;
og siig, jeg ønsker, at paa min Grav
den blomstrer af.

Ja siig, jeg ønsker, at paa mit Bryst
den Rose laa, du fra mig har kyst;
og, Gyldenlak, vær i Dødens Huus
dens Brudeblus!

Diktet ble skrevet av Henrik Wergeland som ble født 17. juni 1808 i Kristiansand. Ni år gammel flyttet familien til Eidsvoll, hvor faren Nicolai Wergeland, ble prest. 11 år gammel ble han sendt til hovedstaden for å gå på skole, og bare 13 år gammel fikk han trykt sin første fortelling i Morgenbladet. Wergeland begynte etter hvert å studere teologi, og ble en svært aktiv deltager i det sosiale livet i Kristiania. Wergeland var også tilhenger av norsk kultur og historie, og at Norge skulle utvikle seg bort fra dansk påvirkning. Han var veldig opptatt av det norske språkets utvikling, og hans forslag til forandringer i det danske skriftspråket, som ble brukt i Norge på denne tiden, var noe av de første skritt i retningen av det vi i dag kjenner som bokmål. Han kjempet også for å forandre Grunnloven slik at jøder kunne få bosette seg i landet. Denne paragrafen i Grunnloven ikke ble fjernet før seks år etter han død, men det var mye på grunn av hans innsats et det skjedde så tidlig. I 1844 ble Wergeland syk av tuberkulose, men fortsatte å skrive helt til han døde 12. juli 1845, 37 år gammel. Folkemengden som fulgte kisten hans til graven var den største til da ved noen begravelse i Norge.

Gjennom sitt korte liv rakk Wergeland å skrive over 9000 sider. Han skrev i alle tidens sjangere, men i ettertid er det hans dikt som er mest kjent. I ungdomstiden var Wergeland ofte forelsket, og det skrev han ofte dikt om. Senere skrev han også vakre kjærlighetsdikt til hun som senere ble hans kone, Amalie Sofie Bekkevold. Han skildret alt det vakre han må forlate når han ligger og skal dø, i det kjente diktet "Til min Gyldenlak".

Diktet "Til min Gyldenlak" handler om døden og Wergeland skrev dette i den siste fasen i livet da han var syk. En gyldenlakk er en bloms med gule kronblader, og han forteller i diktet at han kommer til å dø før de vakre blomstene visner. Han skildrer blomstene som om de var hans venner og han kom til å bli trist for å forlate dem. Han ønsker også å ha en av blomstene på graven sin når han er død, og det skriver han i diktet ved å spørre blomsten om å holde han med selskap i "dødens hus". Diktet ga meg en dyster følelse, og jeg får også en følelse av håpløshet. Men likevel skildres disse blomstene som et lyspunkt i hans fortvilelse. Har beskriver i andre strofe at han dør ide han ser ut på en gyldenlakk, og at sjelen flyr forbi i fred. Han lyser en ro over dødsangsten og beskriver døden som vakker men trist.

Diktet består av fire strofer med fire vers per strofe, og hele diktet er skrevet med parrim. Hver strofe ender med et kort vers, og dette kutter rytmen halvt og gir diktet en dramatisk stopp for alle strofene. Dette mener jeg er et godt virkemiddel for hva han prøvde å formidle ved diktet, dysterhet og dramatikk.

Det virker på meg som om han bruker gyldenlakken som et symbol på det gode i verden som han setter pris på, og så han syns det er forferdelig å forlate. Han søker trøst i tanken om denne lille blomsten, og at den vil følge med han og vokte hans grav når han er borte for godt. Etter å ha diktet flere ganger virker det som om han søker trøst i å vite at når han er død, vil det fortsatt finnes liv og skjønnhet på jorda. Alt i alt synes jeg dette er et tragisk men likevel vakkert dikt og viser hvor genial Wergeland, og at han beholdt sin lidenskap til de evige ordene han skrev helt fram til sin tidlige død.

# data[].attributes.attachment_link.title
Diktanalyse av Henrik Wergelands "Til min Gyldenlak"

# data[].attributes.attachment_link.description
TIL MIN GYLDENLAK Gyldenlak, før Du din Glands har tabt,da er jeg Det hvoraf Alt er skabt;ja før Du mister din Krones Guld, da er jeg Muld. Idet jeg raaber: med Vindvet op!mit sidste Blik faar din Gyldentop.Min Sjel dig kysser, idet forbi den flyver fri.

# data[].attributes.headline
han var snill. han kjempet for at jødene skulle få tilgang i norge https://www.lokus.no/open/fabel/Litteratur/1800-1850-Romantikk/Henrik-Wergeland

# data[].attributes.subject
han var snill. han kjempet for at jødene skulle få tilgang i norge https://www.lokus.no/open/fabel/Litteratur/1800-1850-Romantikk/Henrik-Wergeland

# data[].attributes.headline
fordi han er viktig for dette temaet vi har om i norsk nå

# data[].attributes.subject
fordi han er viktig for dette temaet vi har om i norsk nå

# data[].attributes.headline
Han var fantasirik og produktiv,   hadde romantisk livsanskuelse og han var helt grenseløs og et romantisk geni.

# data[].attributes.subject
Han var fantasirik og produktiv,   hadde romantisk livsanskuelse og han var helt grenseløs og et romantisk geni.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henrik Wergeland. Av O. F. Knutsen/Riksarkivet. Falt i det fri (Public domain)

Biografi

Wergeland ble født i Kristiansand som eldst i en søskenflokk på fem. Også den yngre søsteren Camilla ble senere berømt forfatter under navnet Camilla Collett (1813-1895). Foreldre var Nicolai Wergeland og Alette Dorthea Thaulow. Da Henrik var ni, flyttet familien til Eidsvoll prestegård, ikke langt fra Eidsvollsbygningen der faren hadde vært aktiv i Riksforsamlingen i 1814. Hele livet forble Henrik en nasjonal patriot med dyp interesse for Grunnloven. I 1819 ble han sendt til en tante og onkel på Akershus festning for å gå på Christiania Cathedralskole, der han blant andre hadde Jacob Rosted og Albert Peter Lassen som lærere.

Allerede i 1821 flyttet han fra sin strenge onkel til en studenthybel i Lakkegaten på Grønland, den gang en forstad til Christiania. Her levde han i flere år en utsvevende studenttilværelse. Han tok examen artium i 1825, samme år som hans livslange rival Johan Sebastian Welhaven (1807-1873). I følgende år studerte Wergeland ved det nylig opprettede Det Kongelige Frederiks Universitet i Christiania og gjennomlevde en rekke ulykkelige forelskelser som satte dype spor i hans ungdomsdiktning. Han fortsatte sin opprørske livsførsel, mest notorisk i det berømte Torgslaget 17. mai 1829. Han ble også etter hvert innviklet i flere rettssaker som skulle plage ham livet ut. Både i liv og tekster fremviser han sterke stemningsomslag som ettertiden forsøksvis har diagnostisert som manisk-depressive trekk.

Wergeland ble utdannet prest i 1829, men fikk til sin skuffelse aldri noe kall, kanskje på grunn av sin beryktede livsstil, men sannsynligvis mer fordi han i sine skrifter kritiserte teologene og uttrykte allmennreligiøse synspunkter i strid med tidens dogmatikk. Han dyrket en botanisk interesse som er tydelig i forfatterskapet, og forsøkte seg også på medisinstudiet i 1834-1836, men avbrøt dette. På 1830-tallet virket Wergeland som dikter, journalist, redaktør og iblant vikarierende prest hos faren på Eidsvoll. Sin eneste større utenlandsreise foretok han i 1831 til England og Paris. Året etter reiste han fra Christiania til Sogn. Han fikk etter hvert stilling som bibliotekar, og i 1838 kunne han endelig kjøpe et hus ved Ekeberg. Fra 1839 mottok han et årlig beløp direkte fra kong Karl Johan, noe som falt hans republikanske og nasjonalpatriotiske venner tungt for brystet, og han ble mer sosialt isolert. Samme år giftet Wergeland seg endelig med Amalie Sofie Bekkevold.

Ekteskapet med Bekkevold ble til Wergelands sorg barnløst. Da han døde, hadde han tatt på seg farskapet til en sønn av en tjenestepike på Eidsvoll prestegård, men rykter har antydet at det kan ha vært farens barn, altså Henriks halvbror. Enken Bekkevold fikk flere barn i et senere ekteskap. I 1840 ble han riksarkivar, og i 1841 bygget han huset Grotten, som nå er offisiell æresbolig i Slottsparken. I denne perioden engasjerte han seg tungt for å endre Grunnlovens paragraf 2, som nektet jøder adgang til riket, hvilket han anså som en skamplett på denne loven som han ellers elsket. Sent på året 1843 kjente Wergeland de første tegnene til en alvorlig lungesykdom. Rettssaker ødela økonomien, og han måtte selge Grotten i 1845. Derfra ble han flyttet i april, og 12. juni 1845 døde han under stor offentlig oppmerksomhet som en fattig mann i Pilestredet. Dødsårsaken var sannsynligvis lungekreft. Hans gravsted på Vår Frelsers Gravlund i Oslo ble betalt av svenske jøder som ikke selv fikk slippe inn i landet. Noen år senere ble Grunnlovens paragraf 2 endelig omgjort.

Forfatterskap

Den ideologiske bakgrunnen for Wergelands forfatterskap er opplysningstiden på 1700-tallet og idealene om likhet og frihet fra den franske revolusjonen, som fikk en nasjonalpatriotisk ramme i tiden rundt 1814 i Norge. Hans ideologiske rolle som nasjonalt ikon ble etablert med avdukingen av Wergelandsstatuen i Studenterlunden i 1881.

Estetisk er Wergeland påvirket av tyske og engelske romantiske diktere. Mest tydelig er fascinasjonen for Lord Byron (1788-1824). Ettertiden har ofte sett Wergeland som en typisk romantisk dikter, men forfatterskapet rommer også rasjonalisme, realisme, satire og en sjangeroverskridende vilje som peker ut over romantikken.

Wergeland ble bare 37 år gammel, men det er noe grenseløst over hans skrifter som alltid imponerer de som har anledning til å vie det den nødvendige oppmerksomheten. Samtidig som forfatterskapet har en overveldende bredde og variasjon, rommer det også høydepunkter der norsk litteratur strekker seg til sitt mest formfullendte og sublime. Som lyriker har han hatt en dyp og varig innflytelse på norsk litteratur, fra Bjørnstjerne Bjørnson, Olav Aukrust og Olav Nygard via Olav H. Hauge til Jan Erik Vold og moderne samtidslyrikere.

Drama og satire

Henrik Wergeland debuterte allerede 13 år gammel med fortellinger trykket i Morgenbladet. Han begynte også tidlig å skrive komedier til husbruk, og hele sitt liv skrev han dramatikk, særlig satiriske farser som er fulle av komiske innfall, men krevende å lese i dag på grunn av henvisningene til forhold i datidens Christiania. Farser som De sidste Kloge fra 1835 og Engelsk Salt fra 1841 vil fremdeles kunne vekke interesse. Vinægers Fjeldeventyr fra 1841 inspirerte Peer Gynt av Henrik Ibsen (1828-1906). Den satiriske delen av forfatterskapet er stort sett utgitt under pseudonymet "Siful Sifadda", som betegner et karnevalistisk motstykke til den seriøse "Henrik Wergeland". Han skrev også alvorligere skuespill, som det interessante Barnemordersken fra 1835, der forfatterens sosiale engasjement er tydelig.

Journalistikk og sosialt engasjement

En stor del av hans forfatterskap er artikler av politisk og oppbyggelig art. På 1830-tallet utga han skriftrekken For Almuen. Fra 1835 til 1837 var han redaktør for det kontroversielle og radikale bladet Statsborgeren. I 1839-1845 redigerte og skrev han folkeopplysningsbladet For Arbeidsklassen. I en periode der det politiske livet i Europa var preget av reaksjon og revolusjonsfrykt, skrev Wergeland den meget radikale og teologkritiske avhandlingen Hvi skrider Menneskeheden saa langsomt frem? i 1831. Hans interesse for Grunnloven er nedfelt i historieverket Norges Konstitutions Historie fra 1841-1843, og han fulgte opp sitt historiske forfatterskap med Historiens Resultat fra 1843-1844.

I tillegg til sitt sosiale, politiske og historiske engasjement var Wergeland opptatt av språkdebatten, der han regnes som forløper for Knud Knudsen (1812-1895) i fornorskingslinjen. Han hadde også et sterkt pedagogisk engasjement som ga seg utslag i en lesebok for skolen, Læsebog for den norske Ungdom, med Nils Joachim Wessel-Berg samt i barnevers, mest kjent er Nisser og Dverge og Vi ere en Nation vi med.

Selv om Wergelands tekster for allmuen kan ha et sterkt moraliserende preg, viser de gjennomgående en for sin tid slående empati med utsatte grupper. Han har blitt omtalt som en journalistisk pioner i sine kritiske skildringer av det harde livet i de voksende forstedene rundt Christiania på 1830-tallet. Hans politiske engasjement fikk uttrykk i dikt og prosa. I 1833 publiserte han en rekke litterære korttekster under samlebetegnelsen Sortkridttegninger og i 1837 en liknende rekke under tittelen Figurer, der flere av tekstene skildrer klassemotsetninger på en krass måte som foregriper realismen, selv om tekstene også er preget av romantisk melodrama.

Lyriske tekster

I 1829 publiserte Wergeland samlingen Digte. Første Ring med den karakteristiske åpningen: "Ha, hvor spænder sig min Sjel / op til Himmel, ned til Hel". Samlingen kretser om "Stella", et kvinnenavn som betyr stjerne og slik peker mot den abstrakte kjærligheten, men Stella-figuren tar også farge av sanseligheten i Wergelands fortløpende forelskelser i Ida Haffner, Emilie Selmer og Hulda Malthe. Diktene er melankolske og eksalterte, idealiserende, men også tungt sanselige og erotiske for dem som kan lese metaforikken og den til dels kompliserte setningsbygningen som man ofte finner hos Wergeland. Her er også monumentale hyllestdikt til kong Karl Johan og Napoleon, som for Wergeland er frihetshelter og overskridende personligheter. Et høydepunkt er Min lille kanin.

Wergelands tolerante og synkretistiske holdning til islam og jødedom er tydelig i I Tordenen: "Ak, hvem sang med Tordnen vel / bedst sit: 'love Gud, min Sjel!' / Christen, Moslem, Hedning, Jøde / maatte dog hverandre møde / inden samme Faders Arme". Denne ungdomsdiktningen har skapt en del uenighet i Wergeland-forskningen. Mens noen setter den blant hans mest geniale ting, vil andre si seg enig med datiden som fant den kaotisk og uklar. Uansett ser man med en gang Wergelands ubegrensede fantasi og fantastiske grep om rim, rytme og metaforikk, samtidig som det også er en eksperimenterende omgang med frie versformer.

I 1830 kom det 720 sider lange diktet Skabelsen, Mennesket og Messias, der Wergeland i en blanding av frie og bundne vers trekker linjen fra den første skapelsen via den eldre historien og fram til evangelienes fortelling om Kristus. Her blandes rasjonalistisk fremskrittstro, filosofi og religion i et forløp som kulminerer i visjonen om menneskehetens åndelige triumf. Men mer enn som en historiefilosofisk avhandling må teksten leses som et uttrykk for den ekspansive viljen i det lyriske subjektet, slik Wergeland selv skrev at verket "fremstiller mit Indre i dets Heelhed". Slik handler verket om hvordan ideologi, filosofi og kjønn blir overskredet i en altomfattende, subjektiv og grensesprengende totalitet. Den klarhetsdyrkende Johan Sebastian Welhaven kritiserte verket og Wergelands øvrige ungdomsdiktning i en omfattende avhandling. Kritikken ble imøtegått av Wergelands far, Nicolai Wergeland, som alltid støttet sønnens forfatterskap. Denne meningsutvekslingen er et litteraturkritisk høydepunkt i norsk litteraturhistorie. Litt inntrykk gjorde nok kritikken; selv om Wergeland aldri mistet sitt særpreg, diktet han etter hvert mer kontrollert. På sykeleiet omarbeidet han dette hovedverket og ga det ut som Mennesket i 1845. Selv om denne versjonen er klarere i innhold og form, har teksten mistet noe av originalens overskridende energi.

Utover 1830-tallet publiserte Wergeland en rekke dikt, som det politiske Cæsaris fra 1831 og samlingen Digte. Anden Ring fra 1833 med de kjente Til en ung Digter, Til en Gran, Paa Skakastølstinden og Paa Havet i Storm, de to siste skrevet etter inntrykk fra henholdsvis Norgesreisen året før og overfarten til England i 1831. I 1833 kom den første av hans dramatisk-episke diktsykluser, Spaniolen. I denne sjangeren kommer flere bøker som kombinerer melodramatisk spenning med lyriske høydepunkt. Mange holder Jan van Huysums Blomsterstykke fra 1840 som det mest fullendte Wergeland har skapt. Det er en lyrisk beskrivelse av et nederlandsk bukettmaleri Wergeland hadde sett, men det er også en poetisk refleksjon over kunstens vesen og dessuten en dramatisk og sentimental fortelling om død og savn farget av Wergeland-familiens kjennskap til presten Iver Hesselberg og brannen i Grue kirke. Nesten like høyt som denne rager syklusen Den engelske Lods fra 1844.

Fram til sin død utga Wergeland også en rekke andre enkeltstående dikt som er uovertrufne i norsk litteratur. Et eksempel er Den første Sommerfugl fra 1837. Forlovelsen med Amalie Sofie Bekkevold førte til inspirerte høydepunkt som Den første Omfavnelse fra 1838 og Smukke Skyer fra 1839. Hans engasjement i jødesaken lå bak samlingen Jøden fra 1842 med diktet Sandhedens Armée, og Jødinden fra 1844 med blant annet Kvinderne paa Kirkegaarden. I Jødinden finner en også personlige dikt som Paa Sygelejet og Følg Kaldet, som begge er skrevet under inntrykk av hans egen sykdom.

Sykeleiet

Wergeland tilbragte sitt siste år svekket i sykesengen, men han fortsatte å skrive til det siste. Mange av hans mest berømte dikt er "sykeleiedikt", slik som Til Foraaret og Til min Gyldenlak, skrevet kort tid før han døde. En fascinerende tekst fra sykeleiet er den selvbiografiske essaysamlingen Hassel-Nødder fra 1845. Det dreier seg om en rekke små tekster med varierende innhold, der dikteren ganske usentimentalt delvis ser seg tilbake og delvis rapporterer fra sykesengen eller kommer med små fantasier. Wergelands utrettelige diktning helt inn i døden er norsk litteraturhistories mest ikoniske uttrykk for geniets triumf.

Minnesmerker

Samlede skrifter

Wergelands Samlede skrifter. 9 bind, 1852-1859, ved Hartvig Lassen

Digterverker og prosaiske skrifter. 6 bind, 1882-1886, ved Hartvig Lassen

Folkeutgave ved Carl Nærup og J. E. Sars, 1897-1898, ny utgave i 7 bind, 1914

Samlede skrifter. Utgitt av Herman Jæger og Didrik Arup Seip i 23 bind, 1918-1940. Fulltekst hos dokumentasjonsprosjektet

Wergeland for hvermann. Harald Beyer, 1947

Henrik Wergelands skrifter. L. Amundsen og D. A. Seip, 8 bind, 1957-1962

Hjertelag, geni og ulykke, Henrik Wergeland i liv og diktning. En antologi ved Yngvar Ustvedt, 1970

Les Utvalgte dikt hos Bokselskap.no

Les brevene til Amalie hos Bokselskap.no

Utgivelser

Ah! Farse, Siful Sifadda (pseudonym), 1827

Irreparabile Tempus, farse av Siful Sifadda, 1828

Sinclars Død, sørgespill, 1828

Phantasmer, farse av Siful Sifadda, 1829

Digte, første Ring, 1829

Harlequin Virtuos, farse av Siful Sifadda, 1830

Skabelsen, Mennesket og Messias, episk dikt, 1830

Opium, skuespill, 1831

Hvi skrider Menneskeheden saa langsomt frem? politisk-filosofisk avhandling, 1831

Spaniolen, episk-lyrisk dikt, 1833

Tale til Menneskeligheden i Menneskeheden, Vesle-Brunen, 1833

Digte, anden Ring, 1833

Papegøien. Fastelavnsriis, farse av Siful Sifadda, 1835

Den indiske Cholera, drama, 1835

Barnemordersken, sørgespill, 1835

De sidste Kloge, farse av Siful Sifadda, 1835

Stockholmsfareren. Syttende-Mai-Stykke, farse av Siful Sifadda, 1837

Stockholmsfareren. No. 2, opera i tre akter av Siful Sifadda, 1837

Campbellerne eller Den hjemkomne Søn, syngestykke, 1838

Hytten eller Kristian Ildens Afreise fra Norge, historisk drama, 1838

Poesier, 1838

Selskabet "Kringla", farse av Siful Sifadda, 1839

Den Konstitutionelle, nissespill (farse) av Siful Sifadda, 1839

For Arbeidsklassen, folkeopplysningsblad, 1839-1845

Vinterblommer i Barnekammeret, dikt, 1840

Jan van Huysums Blomsterstykke, diktsyklus, 1840 Fulltekst hos Bokselskap.no

"Verden tilhører Os Jurister!" Dramatisk Eventyr, farse av Siful Sifadda, 1840

Lyv ikke! eller Dompapen. Fugle- og Blomsterstykke, farse av Siful Sifadda, 1840

Engelsk Salt, farse av Siful Sifadda, 1841

Norges Konstitutions Historie, 1841-1843

Vinægers Fjeldeventyr, farse av Siful Sifadda, 1841

Svalen. Et Skærsommermorgens-Eventyr for Mødre, som have mistet Børn, 1841

Langeleiken. En Krands af Digtninger i Dølemaal, 1842

Jødesagen i det norske Storthing, 1842

Jøden. Ni blomstrende Torneqviste, dikt, 1842

Venetianerne eller Venskab og Kjærlighet, drama, 1843

Den engelske Lods, episk diktsyklus, 1844

Jødinden. Elleve blomstrende Torneqviste, dikt, 1844

Mennesket, episk dikt, 1845

Hassel-Nødder, erindringer, 1845

Fjeldstuen, skuespill med sang, 1845

Diktsamlinger og enkeltdikt

Digte. Første Ring, 1829

Til Stella

En sangfuld Sommermorgen paa Skreya

Min lille Kanin

Napoleon

Cæsaris, 1833

Reise-Skizzer, 1833

Eivindvig

Framnæs - Balestrand

Spaniolen, 1833

Digte. Anden Ring, 1833

Ved Skagastølstinden

Paa Havet i Storm

Til en ung Digter

Det befriede Europa

Til en Gran

Bolivar

Erobrerens Sanger

Til Norges trefarvede Flag

Den graa Kappe, 1834

Et gammelnorskt Herresæde, 1835

Til Herman Foss (Nu hvil Dig, Borger), 1837

Den første Sommerfugl, 1837

Den første Gang (Prolog til Campbellerne), 1838

Poesier

Den første Omfavnelse

Det første Kys

Det første Haandtryk

Den Navnløse

Den Elskedes Overfart

Den Elsktes Slummer

De to Elskerinder, 1838

Norges Fjelde (Paa Egeberg), 1838

Kongens Ankomst, 1839

Smukke Skyer, 1839

Vord Lys! 1840

Der er min Sjel en frydfuld Trang (fra Engelsk Salt), 1841

Efter Tidens Leilighed, 1841

Mig Selv, 1841

Smaaguttenes Nationalsang (Vi ere en Nation vi med), 1841

Sognefjorden, 1842

Jøden, 1842

Juleaftenen

Sandhedens Armée

Jødinden, 1844

Paa Sygelejet

Følg Kaldet!

Kvinderne paa Kirkegaarden

Auktion over Grotten, 1844

Sidste Reis, 1844

Til Foraaret, 1845

Til min Gyldenlak, 1845

Den smukke Familie, 1845

Les mer i Store norske leksikon

Eksterne lenker

Litteratur

Austarheim, Kristen. Henrik Wergeland. En psykiatrisk studie, 1974

Aarnes, S.A.: "W.- og Welhaven-resepsjonen i Danmark til ca. 1880" i Aarnes, Sigurd Aa, red.: "Laserne" : studier i den dansk-norske felleslitteratur etter 1814, 1994, 109-39, isbn 82-03-17407-8

Benedikt Jager og Heming Gujord, red.: Henrik-Henrich-Heinrich. Interkulturelle perspektiver på Steffens og Wergeland. isbn 9788282170116

Beyer, Harald : Henrik Wergeland : Thi Frihed er Himmelens Sag, 1946, Finn boken

Dvergsdal, Alvhild: Klassisistiske mønstre i Henrik Wergelands Digte, Første Ring, 1991, isbn 82-560-0757-5, Finn boken

Haakonsen, Daniel: Skabelsen i Wergelands diktning, 1951, Finn boken

Hagemann, Sonja: Hjertets geni: Henrik Wergelands diktning for barn, 1964, Finn boken

Helland, Frode og Jahn Thon, red.: Wergeland i dag, 2002, isbn 82-7634-557-3, Finn boken

Helland, Frode. Voldens blomster? : Henrik Wergelands Blomsterstykke i estetikkhistorisk lys, 2003 ISBN 82-15-00201-3

Herstad, John: "Archivaren, - Gud bevar'en!": Henrik Wergeland som riksarkivar, 2008, isbn 978-82-7631-101-3, Finn boken

Jacobsen, Yngve Sandhei, red.: Bevegelser i skrift : bidrag til lesningen av H.W., 2000, isbn 82-02-19679-5, Finn boken

Kabell, Aage: Wergeland, 1956-57, 2 b., Finn boken

Koht, Halvdan: Henrik Wergeland: hans liv og forfattervirksomhed, 1907, Finn boken

Lassen, Hartvig: Henrik Wergeland og hans Samtid, 1866

Laache, Rolv: Henrik Wergeland og hans strid med prokurator Praëm, 1927-30, 3 b., Finn boken

Myhren, Dagne Groven: Kjærlighet og logos: en undersøkelse og en sammenlikning av Henrik Wergelands verdensdikt, 1991, isbn 82-560-0755-9, Finn boken

Mæland, Odd Martin: Eros og Mytos: en studie i Henrik Wergelands ungdomslyrikk, 1969, Finn boken

Nettum, Rolf Nyboe: Fantasiens regnbuebro: Siful Sifaddas farser og andre essays om Henrik Wergeland , 1992, isbn 82-03-16972-4, Finn boken

Seip, Didrik Arup: Norskhet i sproget hos Wergeland og hans samtid, 1914, Finn boken

Seip, Didrik Arup og Leiv Amundsen: Henrik Wergeland og boktrykkerne, 1958, Finn boken

Storsveen, Odd Arvid: Mig selv: en biografi om Henrik Wergeland, 2008, isbn 978-82-02-24933-5, Finn boken

Storsveen, Odd Arvid: En bedre vår: Henrik Wergeland og norsk nasjonalitet, 2004, 2 b., Finn boken

Troye, Vilhelm, 1908: Henrik Wergeland i hans digtning

Ustvedt, Yngvar: Det levende univers: en studie i Henrik Wergelands natur-lyrikk, 1964, Finn boken

Ustvedt, Yngvar: Henrik Wergeland: en biografi, 1994, isbn 82-05-21975-3, Finn boken

Uthaug, Geir: Et verdensdyp av frihet, 2008

Bibliografi over Wergelands skrifter finnes i hans Samlede skrifter, b. 6:2 (1940), s. 91-274

Wergelandiana: studier tilegnet dr. Rolv Laache på hans 50-års dag 19. november 1936, 1936, Finn boken

Artikkelinfo
begrenset gjenbruk. Sitere eller gjenbruke?

Vil du sitere denne artikkelen? Kopier denne teksten og lim den inn i litteraturlisten din: Sejersted, Jørgen Magnus: Henrik Wergeland i Store norske leksikon på snl.no. Hentet fra http://snl.no/Henrik_Wergeland

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Jørgen Magnus Sejersted (Universitetet i Bergen)

# data[].attributes.attachment_link.title
Henrik Wergeland - Store norske leksikon

# data[].attributes.attachment_link.description
Henrik Arnold Wergeland var en norsk forfatter, samfunnsdebattant, avisredaktør og riksarkivar. Som forfatter var han svært produktiv innen en rekke sjangre, men han ble berømt for sin romantiske poesi. Wergeland er også kjent for sitt sterke engasjement for nasjonal folkeopplysning og som en forkjemper for jødenes sak i Norge.

# data[].attributes.headline
De kranglet om hvordan lyrikken skulle skrives.

# data[].attributes.subject
De kranglet om hvordan lyrikken skulle skrives.

# data[].attributes.body
Uenige om vi skulle snakke norsk eller dansk

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Konflikten mellom Wergeland og Welhaven var en kulturmessig, men også personlig, konflikt som begynte i 1830. De to var begge studenter og hadde klare tanker om hvordan norske studenter, kunstnere og samfunnet generelt skulle utvikle seg videre.

Konflikten startet med at Johan Sebastian Welhaven publiserte diktet Til Henrik Wergeland i Morgenbladet. I de neste to årene skrev de til hverandre med ulike korte og spottende dikt i ulike aviser.

Konflikten konsentrerte seg hovedsakelig om hvordan det nasjonale skulle være i Norge og hvordan diktningen skulle være, samt hvordan Norge skulle forholde seg til Danmark nå som Norge hadde fått en ny grunnlov og var blitt uavhengig av Danmark.

Welhavens syn

Welhaven mente at Norge burde holde kontakten med Danmark for å lære mer og at Norge hadde langt igjen frem til å bli e...

# data[].attributes.attachment_link.description
Konflikten mellom Wergeland og Welhaven var en kulturmessig, men også personlig, konflikt som begynte i 1830. De to var begge studenter og hadde klare tanker om hvordan norske studenter, kunstnere og samfunnet generelt skulle utvikle seg videre. Konflikten startet med at Johan Sebastian Welhaven publiserte diktet Til Henrik Wergeland i Morgenbladet.

# data[].attributes.headline
Han forelsket seg mye https://nbl.snl.no/Henrik_Wergeland 

# data[].attributes.subject
Han forelsket seg mye https://nbl.snl.no/Henrik_Wergeland 

# data[].attributes.headline
det var en kulturpolitisk konflikt og en personlig konflikt

# data[].attributes.subject
det var en kulturpolitisk konflikt og en personlig konflikt

# data[].attributes.body
https://nbl.snl.no/Henrik_Wergeland