# data[].attributes.attachment_link.title
Моя країна Україна - Безмежні простори

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анімаційна студія Мультяшка

# data[].attributes.attachment_link.title
Патріотичний мультик. "Мультяшка" - Слово української дитини!!!

# data[].attributes.attachment_link.title
Анімаційний серіал "Моя країна Україна" - 2 серія

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олександр Писанчин

# data[].attributes.attachment_link.title
Україно моя, ти найкраща у світі! My Ukraine, you are the best in a world!

# data[].attributes.attachment_link.description
My video with a beautiful song about Ukraine in Ukrainian language.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Юличка Бреус

# data[].attributes.attachment_link.title
Перлина   Україна

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ирина Легкодух

# data[].attributes.attachment_link.title
Красивий кліп про Україну

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Приходько

# data[].attributes.attachment_link.title
Ми Вкраїни діти Н.Май

# data[].attributes.attachment_link.title
Символи України - ПІЗНАВАЛЬНЕ ВІДЕО УКРАЇНСЬКОЮ МОВОЮ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Символи держави: Герб, прапор, Гімн, їх значення.
: Поглибити знання учнів про нашу - Україну, продовжувати ознайомлення учнів з національними та державними символами України, формувати національну свідомість школярів, виховувати патріотів рідної держави, повагу до її символів, розвивати пізнавальні інтереси, виховувати любов до рідного краю, його історичного минулого і сучасності.
Обладнання: плакати із символікою України, Конституція , тлумачні словники, відеоролик до пісні, запис пісень.

В останню тяжкую минуту за неї Господа моліть.

Хід уроку

І. Організація класу.

Для того, щоб налаштуватись позитивно на урок давайте пограємо у гру :

я прошу Вас у моєму твердженні змінити перше слово займенник другої особи множини на займенник першої особи множини.

ІІ. Перевірка домашнього завдання.

- Ось наша учениця підготувала чудовий вірш про рідну неньку Україну.

2. Фронтальне опитування.

- На попередньому уроці ми говорили про національну символіку.

- Які природні об'єкти чи пам'ятки - споруди , що є символами України ви знаєте? (річка Дніпро, гора Говерла, острів Хортиця, Києво-Печерська лавра, Софіївський собор, Золоті ворота)

- Які рослини є символами України? (калина, верба, тополя, барвінок, чорнобривці)

- Що ще ми можемо віднести до національної символіки? (вишита сорочка, вишитий рушник, український вінок, який налічує 20 квіточок, кожна з них має певне значення, а також є лікарем та оберегом від лихого ока)

4. Слухання пісні про Україну.

- Дуже багато національних символів України оспівується у піснях. І зараз я пропоную дуже уважно прослухати пісню про Україну, а потім назвати, які національні символи згадувались у ній.

ІІІ. Повідомлення теми, мети уроку.

 Діти, ми вже знаємо багато про національні символи. Але у кожній державі також є і Державні символи. І сьогодні тема нашого уроку: "Державні символи України", на якому ми поглибимо наші знання про державну символіку.

ІУ. Вивчення нового матеріалу.

Україна - правова держава. Вона, як ви знаєте, має свою Конституцію - Основний закон України, тобто правила, за якими живуть громадяни нашої держави. Її ухвалено 28 червня 1996 року Верховною Радою України. Україна - незалежна держава. 24 серпня 1991 року було ухвалено Акт проголошення незалежності України. Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Це означає, що вона має право самостійно, без втручання інших держав вирішувати всі свої внутрішні та зовнішні справи. А ще Україна - демократична. Це означає, що влада в ній належить народу.
Кожна країна світу обов'язково повинна мати свої три символи. Спробуйте їх назвати. (відповіді дітей)

2. Читання статті 20 конституції України.

- А зараз відкрийте Конституцію України, знайдіть статтю 20 І розділу і перевірте, чи правильні були ваші відповіді. (зачитування статті)

А зараз настав час відпочити. Пропоную під час відпочинку пригадати ще один вірш в якому розповідається про нашу неньку Україну.

3. Робота в парах з Тлумачними словниками.

- Діти, у вас на партах є Тематичні (Тлумачні) словнички. Зараз, працюючи в парах, знайдіть тлумачення слова герб.

а) Розповідь учителя.

- Державний Герб України - золотий тризуб на синьому тлі.

- Це дуже старовинний знак. Він зустрічається ще за часів Київської Русі на монетах князя Володимира Великого, який жив більше тисячі років тому.

Отже, нашому гербові більше тисячі літ. А що він означає?

б) розповідь учня.

(повідомлення підготовленого учня)

слові "тризуб" міститься число три. Така повага до цього числа не випадкова. Наші далекі предки були переконані, що тризуб відображає триєдність сили, яка створила світ і життя в ньому:

У християнській релігії цей знак пояснюють ще й так:

Бог Отець - Бог Дух Святий - Бог Син.

Тризуб - тисячолітній священний знак, і ми пишаємось тим, що він став Державним гербом нашої Батьківщини.

- З'ясуйте, що означає слово прапор.

- Так що означає слово прапор.

Прапор - це полотнище певних кольорів,

- Які синоніми ми можемо підібрати до слова прапор? (стяг, знамено )

- Що уявляє собою Державний Прапор України? (полотнище з двох рівновеликих частин і двох кольорів).

Небеса блакитні сяють з глибини,

А пшеничні й житні мерехтять лани.

Образ цей не зблідне, хоч минуть жнива,

Це знамено рідне - злото й синява.

Прапор наш, як літо, в сонці майорить:

По долині - жито, по горі - блакить.

5. Продовження роботи з підручником.

- Знайдіть у підручнику, що розповідається ще про один державний символ - гімн.

- Що таке гімн?

- Давайте послухаємо що розповість про Гімн Україна ____________________

Гімном нашої держави є пісня "Ще не вмерла України". Слова написав поет Павло Чубинський у 1862 році. А музику створив композитор Михайло Вербицький. (демонстрація портретів )

Вперше з нотами пісня-гімн була надрукована в 1865 році. Проте її виконання й поширення довгий час заборонялося і переслідувалось. І тільки в незалежній Україні ця пісня стала Державним Гімном.

У 2003 році Верховною Радою України було ухвалено рішення затвердити Державним Гімном пісню "Ще не вмерла України" зі словами лише першого куплету і приспіву.

- Скажіть, як потрібно поводитися під час виконання і слухання Державного Гімну України? ( відповіді дітей)

Крім Державного Гімну, в Україні є багато патріотичних пісень, в яких прославляється наша Батьківщина і наш народ. Зараз я пропоную прослухати одну з таких пісень у виконанні української співачки Каті Бужинської, яка називається "Україно". Хто знає слова пісні прошу підспівувати.

(перегляд відеоролика і слухання пісні)

1. Запис побажань для рідної України

- Одним із всенародних символів миру і добра є птах - голуб. Всі ми добре знаємо, які тяжкі часи доводиться зараз переживати нашій рідній неньці -Україні. Тому мені б хотілося, щоб зараз ви на цих птахах-символах написали свої щирі побажання, а потім прикріпили до цієї схеми-карти нашої країни.

(учні записують побажання, а потім їх озвучують і прикріплюють на дошці)

УІ. Підсумок уроку.

1. Які державні символи України ви знаєте?

2. Як треба ставитись до державних символів України?

3. Бліц-вікторина
- Основний закон України - ... (Конституція).
- Як співають і слухають Гімн? (Стоячи).
- Синій колір українського прапора символізує ... (небо).
- Скільки кольорів має український прапор? (Два).
- Державний герб України - ... (тризуб).
- 28 червня 1996 року - це ... (День Конституції).
- Столиця України - ... (Київ).
- Найголовніша пісня України - ... (Гімн).
- 24 серпня 1991 року - ... (День Незалежності).
- Жовтий колір прапора символізує ... (колосся).
- Державна мова України - ... (українська).
- Кого українці називають Великим Кобзарем?( Шевченка).

4. УІІ. Домашнє завдання.

Знайти цікаву інформацію або вірш про Герб, Прапор, Гімн.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Матяш Надія Іванівна

# data[].attributes.attachment_link.title
конспект уроку "Символи держави: Герб, прапор, Гімн, їх значення"

# data[].attributes.attachment_link.description
Символи держави: Герб, прапор, Гімн, їх значення. : Поглибити знання учнів про нашу - Україну, продовжувати ознайомлення учнів з національними та державними символами України, формувати національну свідомість школярів, виховувати патріотів рідної держави, повагу до її символів, розвивати пізнавальні інтереси, виховувати любов до рідного краю, його історичного минулого і сучасності.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Янко Гортало – Цікавинки для дітей

# data[].attributes.attachment_link.title
🍞 Символи України для дітей. Підготовка до школи. Ukrainian for kids

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Янко Гортало – Цікавинки для дітей

# data[].attributes.attachment_link.title
🍞 Символи України для дітей. Підготовка до школи. Ukrainian for kids

# data[].attributes.attachment_link.title
"Моя країна Україна". Пісня від дитячого журналу "Пізнайко"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерство юстиції України

# data[].attributes.attachment_link.title
Діти про Я МАЮ ПРАВО!

# data[].attributes.attachment_link.title
Права і обов'язки  дітей

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Школа №2 Золотоноша

# data[].attributes.attachment_link.title
Абетка твоїх прав у країні казок

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Новоград-Волинський медичний коледж

# data[].attributes.attachment_link.title
Я дитина і я маю права

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Максим Слипец

# data[].attributes.attachment_link.title
Маленька людина у Великому місті

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Програма USAID «Справедливість для всіх»

# data[].attributes.attachment_link.title
Мультфільм для дітей на правову тематику «Кінь проти Хом’яка»

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
продовжити роботу над формуванням поняття "права та обов'язки"; формувати навички правової відповідальності учнів; виховувати бажання дотримувати високих морально-етичних норм, прагнення виробити у собі кращі громадянські риси.

Обладнання: ілюстративний матеріал до уроку; Конвенція ООН про права дитини; ілюстрації до казок.

1. Бесіда

- Щоб урок був саме таким, нам необхідно наполегливо працювати;

- Так, дійсно, без знань життя нецікаве, темне.

- Чи всі учні приходять до школи працювати?

- А якими ви будете, навчаючись у-школі?

- Сьогодні ми пригадаємо права та обов'язки учнів.

- Чому в народі кажуть: "За одного вченого десять невчених дають"?

- Чи порушують ваші права у школі?

Із Декларації слова:
"Всі діти вільні і всі рівні,
І треба всім нам дружно жить".
Так ми ще змалечку вчимося

- Де записано права дитини?

- це певні можливості людини, що вона може реалізувати.

- це моральна або правова вимога, що ставиться перед людиною, сім'єю, державою

1. Гра "Продовж речення"

● День Конституції Україна святкує...

● Кожна людина має право на...

● Основні обов'язки кожного школяра...

- Які права школярів вам відомі?

● Усі діти рівні у своїх правах,

● Право на відпочинок та дозвілля.

● Право вільно висловлювати свої погляди на думку.

● Право на забезпечення інтересів та розвиток здібностей.

● Право на освіту, вибір начального закладу.

- Чи виконували вони їх? Як?

1) Який документ про права дітей затвердила 1989 року ООН?

а) Декларація прав дитини;
б) Конвенція прав дитини;
в) Закон України про охорону дитинства.

2) Як називається Основний Закон України, де записано всі права та обов'язки?

а) Декларація прав дитини;
б) Конвенція прав дитини;
в) Конституція України.

3) Що із названих тверджень є правом?

а) Шанування державним символам України;
б) повноцінне харчування;
в) користування бібліотекою.

- Які обов'язки школярів вам відомі?

- Чи завжди ви їх виконуєте?

- Як учні повинні ставитися до своїх обов'язків?

Підсумок

- У яких казках порушували права учнів? (Відповіді учнів.)

- Хто контролює виконання прав та обов'язків у школі?

"Богодухівський спеціальний навчально - виховний комплекс"

Харківської обласної ради

Виховна година

Підготувала та провела

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
спілкування:

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Пономаренко Елена Викторовна

# data[].attributes.attachment_link.title
Година спілкування: "Я маю право"

# data[].attributes.attachment_link.description
продовжити роботу над формуванням поняття "права та обов'язки"; формувати навички правової відповідальності учнів; виховувати бажання дотримувати високих морально-етичних норм, прагнення виробити у собі кращі громадянські риси. Обладнання: ілюстративний матеріал до уроку; Конвенція ООН про права дитини; ілюстрації до казок. 1. Бесіда - Щоб урок був саме таким, нам необхідно наполегливо працювати; - Так, дійсно, без знань життя нецікаве, темне.

# data[].attributes.attachment_link.title
Хто що робить від видавницта Ранок

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
За Типовою осв ітньою програмою для закладів загальної середньої освіти

під керівництвом Савченко О.Я

Інтегрований курс "Я досліджую світ"

За підручником "Я досліджую світ" Н. Бібік, Г. Бондарчук

Очікувані результати:

значення праці для добробуту країни.

Самостійно будує коротке зв'язне висловлювання

І.Ранкове коло

Утворимо разом коло!

Скільки друзів - глянь навколо!

Руку дружби простягну,

З другом сварку не почну.

Будемо всі дружно грати

Правил гри не забувати.

2.Вправа "Чарівні окуляри"

- Це - "чарівні окуляри". Той, хто їх одягає, бачить в інших лише гарне, навіть ті гарні риси, які приховані. А той, хто одягає окуляри - сам стає кращим. (Діти по черзі вдягають окуляри і говорять комусь із друзів щось приємне про них)

3. Повідомлення теми уроку

Сьогодні ми з вами поговоримо про професії

ІІ. Вправа "Крісло автора"

Діти по черзі сідають у крісло і розповідають, ким вони хочуть стати у майбутньому, яку професію мріють обрати.

Я мрію стати ...

ІІІ. Щоденні новини

Я сьогодні хочу вам повідомити щось для вас зовсім нове.

Вам відомо слово "праця". Хоч ви ще маленькі, але ви вмієте працювати. Кожен вдома виконує якусь роботу. А коли ви виростете, ви оберете якусь роботу - професію. А що ж таке професія? Професія - це назва певної роботи, праці, для якої потрібно вчитися. Сьогодні у світі понад 40 тисяч професій.

ttps://www.youtube.com/watch?v=7tdvrQiQroM

https://www.youtube.com/watch?v=4xCSAmIoACk

УІІ. Фізкультхвилинка

Буратино потягнувся,

Раз - нагнувся, два - нагнувся.

Руки в сторони розвів.

Мабуть ключик загубив.

А щоб ключик цей дістати,

Треба нам навшпиньки стати.

УІІІ. Робота над загадками

Х. Слухання пісні про професії "Ми всі потрібні"

https://www.youtube.com/watch?v=w_mHkn2g8MA

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Пархоменко Валентина Петрівна

# data[].attributes.attachment_link.title
Конспект уроку "Хто що робить"

# data[].attributes.attachment_link.description
За Типовою осв ітньою програмою для закладів загальної середньої освіти під керівництвом Савченко О.Я Інтегрований курс "Я досліджую світ" За підручником "Я досліджую світ" Н. Бібік, Г. Бондарчук Очікувані результати: значення праці для добробуту країни. Самостійно будує коротке зв'язне висловлювання І.Ранкове коло Утворимо разом коло! Скільки друзів - глянь навколо!

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Я досліджую світ частина 2 - посібник для вчителя з інтегрованого курсу для 1 класу - Т. В. Воронцова 2018
Орієнтовні / проблемні запитання:
·    Які бувають професії?

·    Як люди обирають професію?

·    Що є важливим для будь-якої професії?

·    Які професії були у минулому? Які будуть у майбутньому?

·    Ким я хочу стати? Яку професію оберу?

1. Розширювати уявлення про працю людей різноманітних професій.

2. Систематизувати знання дітей про різні професії, зокрема й сучасні, відповідні трудові дії та вміння, знаряддя праці, матеріали, спеціальний одяг.

3. Розвивати пізнавальний інтерес до світу професій; показати соціальну значущість праці кожної людини для розвитку громади, країни в цілому.

4. Виховувати шанобливе ставлення до представників різних професій.
Очікувані результати тижня:
Наприкінці тижня учні:

·    називають представників різноманітних професій;

·    розповідають, які інструменти та матеріали використовують представники різних професій;

·    розпізнають найпопулярніші професії минулого та сучасності;

·    пояснюють, чому потрібно ставитися до представників усіх професій з повагою;

·    висловлюють свою думку щодо майбутнього вибору власної професії.

- створює виріб за зразком (шаблоном) та власним задумом самостійно чи із допомогою дорослих із використанням паперу, картону, ниток, нетканих чи природних матеріалів (предметні та сюжетні аплікації з природного матеріалу, нескладні сюжетні композиції, вироби в техніці орігамі, макети виробів із штучних матеріалів та картону, вироби об'ємної форми з паперу) [2 ТЕО 1-1.4-4];

- демонструє вміння різати нитки, папір, картон ножицями по прямій, кривій та ламаній лініях за запропонованим зразком (шаблоном) [2 ТЕО 1-1.4-5];

- виконує знайомі технологічні операції з конструкційними матеріалами з допомогою дорослих та самостійно (склеювання, складання, зв'язування тощо) [2 ТЕО 1-1.5-1].

- самостійно чи з допомогою дорослих демонструє результати власної діяльності [2 ТЕО 2-1.5-3].

- пояснює важливість навчання у школі для власного добробуту [2 СЗО 3-4.1-3];

- розповідає, як від власного ставлення до навчання залежить його / її успіх і добробут в майбутньому [2 СЗО 3-4.6-3];

- розрізняє різні професії та пояснює важливість навчання для їх опанування [2 СЗО 3-4.6-6];

- об'єднується з іншими дітьми у групу для навчання та гри [2 СЗО 3-4.4-6].

- залучає людей, зокрема й тих, які відрізняються від нього / неї, до спілкування, гри, навчання [2 ГІО 2-7.2-2];

- встановлює, чим його / її дитинство відрізняється від дитинства старших родичів [2 ГІО 2-1.3-1];

- описую різницю між дитинством сучасних дітей та у минулому (одяг, іграшки, заняття тощо) [2 ГІО 2-1.3-2];

- пояснює, що життя кожного покоління відрізняється від життя іншого [2 ГІО 2-1.3-3];

- розпитує старших людей про минуле [2 ГІО 2-3.1-2].

- з увагою сприймає усні репліки й доречно реагує на усну інформацію в діалозі (погоджується або не погоджується, виконує певні дії у відповідь на прохання чи відповідно до інструкції) [2 МОВ 1-1.1-1];

- сприймає монологічне висловлення (казки, розповіді, вірші, інструкції до виконання завдань тощо) з конкретною метою [2 МОВ 1-1.1-2];

- використовує фактичний зміст (хто?, що?, де?, коли?) для перетворення усної інформації [2 МОВ 1-1.2 -1];

- обґрунтовує свої вподобання [2 МОВ 1-1.5-2];

- збагачує власний словниковий запас [2 МОВ 1-1.7-3];

- звертається, вітається, прощається, дотримуючись норм мовленнєвого етикету, використовує ввічливі слова [2 МОВ 1-1.8-2].

- розповідає, про що текст, відповідає на запитання за змістом прочитаного [2 МОВ 2-2.2-4];

- пояснює роль ілюстрацій, таблиць, графіків, схем для глибшого розуміння змісту тексту [2 МОВ 2-2.5-3].

- лічить за правилами лічби об'єкти навколишнього світу (розташовані послідовно, по колу, хаотично; двійками, п'ятірками, десятками) [2 МАО 1-3.2-1];

- порівнює і впорядковує об'єкти навколишнього світу за однією або кількома ознаками [2 МАО 1-3.2-5];

- передбачає ймовірний результат лічби об'єктів навколишнього світу, доступних для спостереження [2 МАО 1-1.4-1];

- зіставляє ймовірний та фактичний результат лічби об'єктів [2 МАО 1-1.4-3].

- читає і записує натуральні числа (мінімум до 100) та нуль - словами і цифрами [2 МАО 2-2.1-1];

- знаходить значення математичних виразів [2 МАО 2-3.4-3];

- розв'язує проблемні завдання, в тому числі сюжетні задачі, з опорою на прості математичні моделі [2 МАО 2-1.3-2].

Професії: хто що робить?
Систематизувати знання учнів про види професій, відповідні трудові дії представників різних професій.
Результати навчання
Наприкінці заняття учні:

·     розповідають, що таке професія;

·     наводять приклади професій груп "людина-природа", "людина-людина", "людина-техніка".
Обладнання і матеріали
·    Класна дошка і кольорова крейда або фліпчарт і фломастери.

·    Комп'ютер, доступ до інтернету, мультимедійний проектор (бажано).

·    Кольоровий папір, ножиці, клей.
Що підготувати заздалегідь
·    Картки для роботи у групах за кількістю учнів (Додаток 1).
Рекомендації щодо організації освітнього простору
·    Ранкове коло та підсумкові завдання виконують у загальному колі: всі сидять на стільчиках, на килимку або стоять.

·    Решту вправ теж можна проводити в колі або за столами (на розсуд учителя).

ОРІЄНТОВНИЙ ПЛАН УРОКУ
Ранкове коло (зворотний зв'язок, вступ до теми, знайомство)
1. Зворотний зв'язок з минулим заняттям. Запитайте дітей: "Про що ми говорили на минулому тижні?" Вислухайте їхні відповіді, підсумуйте: "На минулому тижні ми з вами говорили про те, що кожен із вас особливий, неповторний, тому ці відмінності потрібно поважати".

2. Актуалізація теми тижня: "Цього тижня ми дізнаємося більше про світ професій, який оточує нас кожного дня. Професія - це справа, якою людина займається у житті. Наприклад, я працюю у школі вчителем. Це моя професія. А як ви думаєте, яка професія у Олени Олександрівни, яка готує нам смачний обід? Правильно, кухар" (за бажанням наведіть ще декілька прикладів професій людей, які щодня дбають про учнів у школі).
Запитання для обговорення:
3. Вправа на знайомство. Попросіть дітей по черзі назвати своє ім'я та одну професію, представників якої вони зустрічали останніми днями.

·    З представниками яких професій зустрічаються пасажири у транспорті? Покупці у крамниці? Відвідувачі театру? Пацієнти у лікарні? Діти в дитсадку?
Підсумуйте: "Професія - це справа, якою людина займається в житті. Кожна професія є важливою та потрібною".
·    Як представники цих професій допомагають нашій громаді?

4. Закріпіть слово "професія" на хмарі тегів. Запропонуйте учням визначити кількість літер, звуків, складів у слові "професія". Запитайте, якими словами можна замінити слово "професія" (робота, праця, справа).

5. Запропонуйте дітям відгадати загадки (підручник, с. 21):

Громадян охороняє
(Поліцейський)
і порушників шукає.

Із пожежами воює,

від вогню усе рятує.

Із кермом приятелює,

все дорогами мандрує.

Залюбки він куховарить -

нам смачненькі страви варить.

Спритно зайчика за вуха
Підсумуйте: "Кожна професія - це вміння добре виконувати певну роботу, створювати різні речі, надавати послуги тощо".Робота в групах
дістає із капелюха.

1. Роздайте дітям картки із Додатку 1 (за кількістю учнів у класі). Запропонуйте дітям об'єднатися в групи (ті, хто отримав зображення людей утворюють 1 групу; техніки - 2 групу, а тварину і рослину - 3 групу) та намалювати професії, в яких люди працюють:

·     група 1: з іншими людьми;

·     група 2: з технікою;

·     група 3: з тваринами або рослинами.
Запитання для обговорення:
2. Після завершення учнями малюнків запропонуйте групам показати свої малюнки, розказати, що саме роблять люди кожної професії (навчають дітей, лікують тварин...).

·    Чи є серед переліку професій ті, які вам найбільше подобаються? Які?
Підсумуйте: "З ким або чим би людина не працювала: з іншими людьми, технікою або рослинами чи тваринами, необхідно мати не тільки хороші знання, а й бути охайними, старанними, працьовитими. Ці риси знадобляться у будь-якій професії".Руханка "Куховаримо"
·    Що потрібно робити, щоб досягти успіху у будь-якій професії?

Ø Запропонуйте дітям стати колом, яке являє собою уявну тарілку. Назвіть, яку саме страву учні класу будуть разом уявно готувати (борщ, салат, компот тощо). Після цього кожен учасник сам придумує та називає, яким саме інгредієнтом він буде (ківі, апельсин, йогурт, сметана тощо).

Слово вчителя: "Зараз ми будем готувати ... (наприклад, фруктовий салат)". Після цього називайте у довільній послідовності, які саме складові майбутньої уявної страви буде покладено у тарілку.
Вправа "Всі професії - важливі!"
Той, кого назвали, має стрибнути у центр та взяти за руки всіх тих, хто вже сидить у колі. Гра продовжується доти, допоки всі відповідні "інгредієнти" не будуть у "тарілці".

1. Запропонуйте учням уявити, що було б якби:

·    Не вийшли на роботу водії громадського транспорту? (Нікуди не можна поїхати, діти не змогли б доїхати до школи, дитячих садків, а дорослі - на роботу);

·    Водії, які розвозять продукти? (Немає товарів у про дуктових магазинах);

·    А чи знаєте ви хто такий електрик? (Це лю дина яка працює з електрикою, зі струмом). А що сталося б, якщо не було б електрика? (Немає світла. У домівках темно, не працюють холодильники, телевізори, комп'ютери);

·    Не працюють пожежники? (Якщо бу де пожежа, можуть згоріти всі будівлі);

·    Якщо б не було професії вчителя? (Ми б не отримали освіту);

·    Не будуть працювати лікарі? (Всі хворітимуть)

2. Прочитайте вірш Ю. Тувіма "Усі для всіх":

Муляр житла мурує,

А кравець мусить шити...

Але щоб то пошив він,

Якби не мав де жити?

Але й муляр не міг би

Навіть вийти із дому,

Як не мав фартуха б він

Та й штанів ще при цьому.

Пекар чоботи носить -

Швець пошив їх дбайливо.

А шевцеві без хліба

Ну ніяк не можливо!

Для загального блага,

Не жаліючи сили,

Треба всім працювати,
Запитання для обговорення:
Мій читачику милий.

·    Які професії згадуються у вірші? Чим вони є корисними?
Підсумуйте: "Усі професії потрібні людям для їхнього комфортного життя, безпеки, навчання, розваг, тому й усі є важливими".Підсумкові завдання (закріпити отримані знання) https://drive.google.com/drive/folders/1JOrWrz3DmDbnX0lhln7s25YY6zomiWX-y?ogsrc=32
·    Чому поет вважає усі професії важливими?

1. Запропонуйте учням подивитися відео із загадками про професії.

2. Попросіть учнів продовжити речення: "Я думаю, що найцікавіша професія - це..." або "Я хочу більше дізнатися про професію...".

3. Запропонуйте дітям стати в коло та разом вигукнути "Ми - молодці!". Запропонуйте їм поаплодувати собі, вам та одне одному.

# data[].attributes.attachment_link.title
Професії: хто що робить? - Тиждень 18. Світ професій

# data[].attributes.attachment_link.description
Пропонований посібник розроблено під Типову програму Р. Б. Шияна. Однак його буде зручно використовувати і педагогам, які обрали програму О. Я. Савченко. Кожен тиждень присвячений комплексному вивченню однієї теми, актуальної для першокласників - Я досліджую світ частина 2 - посібник для вчителя з інтегрованого курсу для 1 класу - Професії: хто що робить?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Successfully reported this slideshow.

, Головний редактор Всеукраїнського порталу "Скарбничка вихователя"

Published on

Автор: Ізвєкова Надія Василівна
Вихователь Катеринопільського ДНЗ "Казка"
Катеринопільської селищної ради
Черкаської області

1. 1. ДидактичнаДидактична грагра Хто щоХто що робить?робить? Автор: Ізвєкова Надія ВасилівнаАвтор: Ізвєкова Надія Василівна ВиховательВихователь Катеринопільського ДНЗ "Казка"Катеринопільського ДНЗ "Казка" Катеринопільської селищної радиКатеринопільської селищної ради Черкаської областіЧеркаської області

2. 2. Мета: Розширювати уявлення дітей проМета: Розширювати уявлення дітей про "слово", "речення", "слова - назви дій з"слово", "речення", "слова - назви дій з предметами"; вчити самостійно складатипредметами"; вчити самостійно складати речення за малюнками; визначатиречення за малюнками; визначати послідовність слів у реченні; стимулювати допослідовність слів у реченні; стимулювати до вживання понять: "слова - назви", "слова -вживання понять: "слова - назви", "слова - дії", слова - ознаки" Вчити граматично вірнодії", слова - ознаки" Вчити граматично вірно поєднувати слова при побудові відповідей напоєднувати слова при побудові відповідей на питання. Тренувати пам'ять, розвиватипитання. Тренувати пам'ять, розвивати логічне мислення та увагу вихованців.логічне мислення та увагу вихованців.

3. 3. СтрибаєСтрибає

4. 5. КатаєтьсяКатається ,, їдеїде

5. 6. ЗастерігаєЗастерігає

6. 7. Сумує,Сумує, мріємріє

7. 8. ВимірюєВимірює ,, стоїтьстоїть

8. 9. РозповідаєРозповідає

9. 10. СпитьСпить

10. 11. ЛежитьЛежить

11. 12. ЛіпитьЛіпить

12. 13. МалюєМалює

13. 14. ГаситьГасить

14. 15. СпостерігСпостеріг аєає

15. 16. Збирає,їсЗбирає,їс тьть

16. 17. ПідтягуєтьсПідтягуєтьс я,тренується,тренуєтьс яя

17. 18. РибалитьРибалить

18. 19. ВзуваєтьсяВзувається

19. 20. ГойдаєтьсГойдаєтьс яя

20. 21. МандруМандру єє

21. 22. КатаєтьсяКатається

22. 23. ГодуєГодує

23. 24. ЗЗ''їжджаєїжджає

24. 25. ВітаєтьсВітаєтьс яя

25. 26. ПоказуПоказу єє

26. 27. КопаєКопає

27. 28. ТягнеТягне

28. 29. СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ: ЛітератураЛітература: - Дитина: Програма виховання і навчання дітей від двох до семи років - К.:Київ. ун-т ім. Б.Грінченка, 2012. - 492с. Інтернет -ресурси: ** http://dutsadok.com.ua/publ/ljudi/devochki_sidjat_zhttp://dutsadok.com.ua/publ/ljudi/devochki_sidjat_z ** http://tana.ucoz.ru/load/material_dlja_oformlenija_phttp://tana.ucoz.ru/load/material_dlja_oformlenija_pr

# data[].attributes.attachment_link.title
Дидактична гра-презентація "Хто що робить?"

# data[].attributes.attachment_link.description
Successfully reported this slideshow. , Головний редактор Всеукраїнського порталу "Скарбничка вихователя" Published on Автор: Ізвєкова Надія Василівна Вихователь Катеринопільського ДНЗ "Казка" Катеринопільської селищної ради Черкаської області 1. ДидактичнаДидактична грагра Хто щоХто що робить?робить? Автор: Ізвєкова Надія ВасилівнаАвтор: Ізвєкова Надія Василівна ВиховательВихователь Катеринопільського ДНЗ "Казка"Катеринопільського ДНЗ "Казка" Катеринопільської селищної радиКатеринопільської селищної ради Черкаської областіЧеркаської області 2.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Віртуальна Школа

# data[].attributes.attachment_link.title
Урок 58 Природознавство 1 клас. Із чого виготовляють папір?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Віртуальна Школа

# data[].attributes.attachment_link.title
Урок 60 Природознавство 1 клас. Звідки береться олія?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
студія РАВЛИК Бережани

# data[].attributes.attachment_link.title
Мульт "Права дітей" (на основі казок)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Україна

Гімн:
"Ще не вмерла України і слава, і воля"[1]
"Інструментальна версія"

Розташування України

Столиця
(та найбільше місто)

Київ
50°27′ пн. ш. 30°30′ сх. д. country H G O

Офіційні мови

українська

Релігія

православ'я (26,8 %)
католицизм (5,9 %)
протестантизм (0,9 %)
іслам (0,2 %)
юдаїзм (0,1 %)
інші (0,7 %)[2]

Форма правління

унітарна парламентсько-президентська республіка

Формування

24 серпня 1991

- Велике князівство
Литовське

1362

- Утворення УНР

20 листопада 1917

- Незалежність УНР

22 січня 1918

- Утворення ЗУНР

1 листопада 1918

- Акт злуки

22 січня 1919

- Акт проголошення незалежності України

24 серпня 1991

Площа

- Загалом

603 700 км² ( 46)

- Внутр. води

7 %

Населення

- оцінка 1 січня (2022)

▼ 41 167 335 (без окупованих територій)[3] ( 35)

- перепис 2001

▼ 48 млн 457 тис. осіб[4]

ВВП (ПКС)

2022[5] р., оцінка

- Повний

▼ $441 млрд ( 50)

- На душу населення

▼ $14,304[6] ( 113)

ВВП (ном.)

2022[5] рік, оцінка

- Повний

▼ $151,5 млрд ( 59)

- На душу населення

▼ $4350 ( 118)

ІЛР (2021)

▼ 0,773 (високий) ( ▲77)

Валюта

Гривня, ₴

(UAH, код 980)

Часовий пояс

EET ( UTC+2)

- Літній час

EEST ( UTC+3)

Коди ISO 3166

UA / UKR

Домен

.ua, .укр

Телефонний код

+380

Украї́на (МФА: [ʊkrɐˈjɪn̪ɐ] ( прослухати)) - держава, розташована у Східній Європі, охоплює південний захід Східноєвропейської рівнини, частину Східних Карпат і Кримські гори. Межує з Румунією і Молдовою на південному заході, з Угорщиною, Словаччиною та Польщею на заході, з Білоруссю на півночі та з Росією на сході й північному сході. На півдні омивається Чорним та Азовським морями. Площа становить 603 700 км²[7]. Найбільша за площею країна серед повністю розташованих у Європі[8].

Станом на останній перепис ( 2001), населення України становило 48,4 мільйона осіб. Основне й корінне населення України - це українці (77,8 % населення на 2001 рік). Також офіційно корінними народами України є кримські татари, караїми та кримчаки. Крім того, значною меншиною є росіяни (17,3 % населення на 2001 рік). Історично однією з найбільших меншин в Україні були також українські євреї.

Сучасна Україна, обравши за свій герб знак княжої держави Володимира Великого, проводить свою державність від Русі київських князів династії Рюриковичів IX- XIII століть. За часів свого розквіту, у X- XI століттях, Русь була однією з найбільших і найвпливовіших країн Європи. Після монгольської навали спадкоємцем Русі стало Королівство Руське XIII- XIV століть, що згодом було поглинуте Великим князівством Литовським і Королівством Польським. Велике князівство Литовське стало фактичним продовжувачем традицій Русі. Руські землі в складі Великого Князівства Литовського користувалися широкою автономією. Після об'єднання литовської та польської держав у 1569 році, більшість українських земель перебувало у складі федеративної Речі Посполитої.

Відновлення української державності відбулося під час великого козацького повстання, відомого як Хмельниччина, з 1648 року, наслідком якого стало утворення автономної козацької держави, Гетьманщини, або Війська Запорозького. Обмежену автономність Гетьманщина зберігала до 1764 року, при тому частина земель відійшла до Речі Посполитої, а інша частина знаходилася під протекторатом Московії, які поступово поглинули козацьку державу. Згодом українські землі були розділені між Російською імперією та Австро-Угорською монархією.

Державою кримських татар, одного з корінних народів України, був Кримський ханат, що існував на південних українських землях у 1441- 1783 роках за правління династії Ґіреїв. У 1783 році був анексований Російською імперією.

Під час української революції початку XX століття на українських землях постало декілька національних держав, перш за все Українська Народна Республіка (УНР, 1917- 1921), а також Українська Держава ( 1918), Західноукраїнська Народна Республіка ( 1918- 1919) та Кубанська Народна Республіка ( 1918- 1920). УНР наближалася до об'єднання у своєму складі усіх зазначених держав, але внаслідок низки воєн була загарбана сусідами: Радянською Росією, Польською Республікою, Королівством Румунія і Чехословацькою Республікою.

Україна - унітарна держава, складається з 24 областей, Автономної Республіки Крим і двох міст зі спеціальним статусом: Києва - столиці й найбільшого міста, і Севастополя.

Більшість громадян України є християнами, переважно православного віросповідання, хоча на заході України також поширений греко-католицизм. Релігіями корінних народів України є також іслам, юдаїзм і караїмізм. До прийняття християнства Руссю в 988 році панівною була язичницька слов'янська релігія.

Україна - промислово-аграрна країна з переважанням продукування сировини. Вона є одним із провідних експортерів деяких різновидів сільськогосподарської продукції. Господарський комплекс країни включає видобування корисних копалин, деякі галузі машинобудування, чорну й кольорову металургію тощо. Україна є потужним виробником електроенергії. Значні позиції займає виробництво військової техніки та зброї.

Україна є одним із членів-засновників Організації Об'єднаних Націй, а також членом понад сорока міжнародних організацій, зокрема ОБСЄ (1992), МВФ (1992), МБРР (1992), СОТ (2008), Ради Європи (1995), кандидат на членство в ЄС (з 2022).

Україна має декілька історичних назв, що є частково або повністю тотожними. Сучасна Україна розташована на землях, що у перших століттях нашої ери були відомі здебільшого як "Скіфія" та "Сарматія", однак етнічна і культурна тяглість від тогочасного населення цих земель до сьогодення переважно вважається опосередкованою. Найвідомішими історичними назвами, що стосувалися сукупності земель, на яких відбувався етногенез українського народу та мала місце відносна тяглість його державності, були: "Русь", "Росія" ("Ρωσία", "Rosia", "Russia"), "Рутенія" ("Ruthenia"), "Роксоланія" ("Roxolania"), "Україна", "Малоросія", "Військо Запорозьке", "Гетьманщина".

Найдавніша відома згадка слова "Русь" як географічної назви має місце у візантійсько- руському договорі 911 року, де вона використана на позначення держави і території підвладної київському князю Олегу (що на той час обмежувалося переважно околицями Києва). В подальшому назва "Русь" використовувалася на позначення земель, на які поширювалася влада київських князів, у вузькому значенні лише щодо Середнього Придніпров'я ( Київське, Чернігівське, Переяславське князівства), у ширшому - на значну частину Східної Європи, при цьому землі за межами Наддніпрянщини в низці джерел означалися як "Зовнішня Русь". Одночасно у Візантії на означення Русі використовувалося, серед інших назв, еллінізоване слово "Росія" ("Ρωσία"). Після занепаду Русі внаслідок монгольської навали, у XIII- XIV століттях назву "Королівство Русь" певний час носила Галицько-Волинська держава, протягом 1398- 1569 років слово "Русь" використовувалося в повній назві Литовської держави і протягом 1434- 1772 років назву "Руське воєводство" носила Галичина у складі Королівства Польського та Речі Посполитої. Московія не претендувала прямо на загальний спадок Русі та не використовувала це слово у назві своєї держави доки Іван IV у 1547 році не почав називати себе, серед інших титулів, "царь и великий князь всеа Русии", після чого до Московії в деяких документах, окрім як "Московське царство", почали застосовуватися також назви "Російське царство" або "Росія". Закріпив цю назву за Московією Петро I, отримавши контроль над лівобережною Гетьманщиною та Києвом і перейменувавши Московське царство на Російську імперію у 1721 році. До цих подій київські та московські землі не перебували у складі однієї держави протягом близько 500 років у XIII- XVIII століттях. Низка істориків згодом характеризували таке запозичення як безпідставне привласнення Московією назви та історії України-Русі. Серед тих, хто відстоював правомірність використання назви "Русь" лише стосовно України, але не Росії-Московії, був анонімний автор впливової праці початку XIX століття "Історія Русів". Згодом аналогічну позицію детально обґрунтував Михайло Грушевський, зокрема зазначаючи, що "ми є народ у якого вкрали назву", на підкреслення чого назвав свою найбільшу працю "Історія України-Руси". Поділяє таку думку й багато сучасних дослідників.

Французька карта України ("Carte d'Ukranie") Боплана 1648 року (південь зверху)

Італійська карта Вінченцо Марія Коронеллі 1690 року, де обидва береги Наддніпрянщини з Києвом позначені як "VKRAINE ou PAYS DES COSAQVES" ("Україна або Країна козаків"); слово "OKRAINA" ("Окраїна") вжито стосовно Задоння й Рязані

Слов'янське слово "Україна" вперше згадується в Київському літописному зводі за Іпатіївським списком під 1187 роком. Ним окреслювали терени Переяславського князівства, що входило до історичного ядра Русі поруч із Київським і Чернігівським князівствами. Це слово також зустрічається в руських літописах під 1189, 1213, 1280 і 1282 роками, позначаючи Галичину, Західну Волинь, Холмщину й Підляшшя. У литовських і польських хроніках та офіційних документах XIV-XVII століття "Україною" в широкому значенні називали руські землі Галичини, Волині, Київщини, Поділля й Брацлавщини, а у вузькому - територію Середнього Подніпров'я. Таке ж двояке значення цього слова зберігалося й із середини XVII століття, після постання руської держави Війська Запорозького.

У зв'язку з входженням частини земель Русі до складу Московського царства, а згодом і Російської імперії, слово "Україна" закріпилося за регіоном Подніпров'я; ним також позначали Слобожанщину. Після перейменування Московського царства на Російську імперію 1721 року, українські землі почали називати "Малоросією". У другій половині XIX століття - початку XX століття, під впливом національного руху руської інтелігенції, назва "Україна" набирала значення руської етнічної території, а сам етнонім "русини" був витіснений етнонімом "українці". 1917 року була проголошена перша держава, яка використала слово "Україна" у своїй офіційній назві, - Українська Народна Республіка.

Етимологія слова "Україна" достеменно не відома. Згідно з теорією, якої дотримуються більшість українських дослідників, "Україна" походить від слів "країна" чи "край", тобто "у" означає "рідний", "свій". Таким чином "україна" - антонім слова "чужина".. Згідно однієї з інших теорій, що утворилася під впливом польської та російської історіографії, воно означає "околицю" ( рос. окраину) чи "прикордоння".

Географія та природа

Розташування

Україна розташована в південно-східній частині Європи. Вона має спільні сухопутні державні кордони з Білоруссю на півночі, з Польщею на заході, зі Словаччиною, Угорщиною, Румунією і Молдовою на південному заході й із Росією на сході. Південь України омивається Чорним та Азовським морями. Морські кордони вона має з Румунією і Росією.

Загальна площа України становить 603 700км², вона становить 5,7 % території Європи й 0,44 % території світу. За цим показником вона є другою за величиною серед країн Європи після Росії (або найбільшою країною, яка повністю лежить у Європі). Площа виключної морської економічної зони України становить 72 658 км². Код країни за системою ISO 3166-1-alpha-2 - UA. Територія України витягнута із заходу на схід на 1316 км і з півночі на південь на 893 км, лежить приблизно між 52° 20′ та 44° 23′ північної широти й 22° 5′ і 41° 15′ східної довготи.

Загальна протяжність кордонів 6993 км, із них сухопутних 5638 км. Довжина морської ділянки кордону: 1355 км (Чорним морем - 1056,5 км; Азовським морем - 249,5 км; Керченською протокою - 49 км).

У рельєфі України переважають рівнини (95 % від усієї площі), що належать до південно-західної окраїни Східноєвропейської рівнини. Вони поєднують Поліську, Придніпровську й Причорноморську низовини, що займають 70 % поверхні України, а також Волинську, Подільську, Придніпровську, Донецьку й інші височини. Пересічна абсолютна висота рівнин становить 175 м. В Україні знаходиться найвища точка Східноєвропейської рівнини - гора Берда, висотою 515 м над рівнем моря.

Гірські масиви в Україні представлені частиною Карпатських гір - Українськими Карпатами, де розташована найвища вершина України - гора Говерла (2061 м над рівнем моря), й Кримськими горами, найвищою вершиною яких є гора Роман-Кош (1545 м).

Сейсмічність України проявляється в західних, південно-західних і в південних районах, які розташовані поблизу потужного Середземноморсько-Альпійсько-Трансазійського сейсмогенного поясу планети, і де виділяються два основні сейсмічні регіони: Карпатський і Кримсько-Чорноморський. Значна частина території піддається впливам власних (місцевих) землетрусів і сильних підкорових землетрусів зони Вранча (Румунія).

Територія України лежить переважно в помірно-континентальній області помірного кліматичного поясу зі зростанням континентальности з північного заходу на південний схід. Південний берег Криму виділяється в окремий регіон субтропічного середземноморського клімату. В Українських Карпатах і Кримських горах висота місцевості й експозиція схилів зумовлюють вертикальну зональність клімату.

Середньорічна температура повітря в Україні коливається від +11...+13 °C на півдні до +5...+7 °C на півночі. Пересічна середня температура найхолоднішого місяця (січня) змінюється від −7...−8 °C на північному сході до 0 °C у степовому Криму й +2...+4 °C на Південному узбережжі Криму. У найтеплішому місяці (липні) середньомісячна температура змінюється від +17...+19 °C на півночі й північному заході країни до +22...+23 °C у південних районах і +25 °C - на Південному узбережжі Криму.

Найнижча температура повітря на території України зафіксована 8 січня 1935 р. у Луганську. Унаслідок вторгнення повітряних течій з Арктики температура знизилася тут до −42 °C.

Основною закономірністю в розподілі опадів на території України є їхнє зменшення з півночі й північного заходу в напрямку на південь і південний схід. Найбільші річні суми опадів помічено в Українських Карпатах - 1500 мм (полонина Плай - 1663 мм) і Кримських горах (1000-1200 мм), найменші - на причорноморському узбережжі й на Присивашші (від 450-400 до 300 мм). На переважній частині території кількість опадів у середньому змінюється від 650-600 мм на заході до 450-400 мм на півдні й південному сході. Основна їхня маса припадає на теплий період року, за винятком Південного берега Криму. Узимку опади бувають у вигляді снігу, майже на всій території країни; висота снігового покриву - 10-30 см, а в горах досягає 40 см.

Передбачається, що за 50-100 років клімат України стане більш посушливим, схожим на австралійський.

Водотоки та водойми

На території України протікає 63 119 річок і струмків загальною довжиною понад 206 тис. км, із них довжиною 10 км і більше - 3302. Більшість річок належить до басейну Чорного й Азовського морів і лише з 2 % території води мають стік до Балтійського басейну ( Сян і Західний Буг із їхніми притоками). Головні річки - Дніпро, Сіверський Донець, Південний Буг, Дністер, Дунай.

Озер у країні близько 20 тис., з них лише 43 мають площу 10 км² і більше. Найбільше озеро Українського Полісся - Світязь має площу 27,5 км². Більшу площу мають солонуваті озера лиманного походження - придунайські ( Ялпуг - 149 км²), причорноморські (штучно опріснений Кундук (Сасик) - 204,8 км²), кримські (солоне озеро Сасик-Сиваш - 71 км²). В Україні споруджено 1157 водосховищ і 28,8 тис. ставків. Найбільші водосховища - на Дніпрі ( Кременчуцьке, Каховське, Київське, Канівське). Найбільший лиман - Дністровський - 360 км². Найсолонішим є Куяльницький лиман - 157-227 ‰.

Ландшафти й фізико-географічне районування

У межах України за спільністю морфоструктурних рис виділяють два класи ландшафтних комплексів - рівнинний, що займає понад 93 % території, і гірський. Основні риси ландшафтної структури країни визначаються її розташуванням переважно в помірному поясі. Лише на Південному узбережжі Криму зустрічаються елементи субтропічних ландшафтів середземноморського типу.

Територія України займає південно-західну частину Східноєвропейської фізико-географічної країни з чітко вираженою біокліматичною і ландшафтною широтною зональністю, частини Карпатської та Кримської гірських фізико-географічних країн. Рівнинна Україна охоплена чотирма природними зонами: зоною мішаних лісів ( Полісся), зоною широколистяних лісів, лісостеповою зоною та степовою зоною.

Заповідні території

В Україні всі природоохоронні території об'єднані у Природно-заповідний фонд України, який включає понад 8600 об'єктів, що становлять близько 6,8 % площі країни.

Природно-заповідний фонд України включає території або акваторії, що мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. Об'єкти природно-заповідного фонду охороняються законодавством України як національне надбання з встановленням особливих режимів охорони.

Природні об'єкти Природно-заповідного фонду України розділяються на біосферні заповідники, природні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники різних типів, пам'ятки природи та заповідні урочища. Найвищий статус і здебільшого найбільшу площу мають заповідники та національні природні парки. В Україні існує 5 біосферних заповідників ( Асканія-Нова, Карпатський, Чорноморський, Дунайський, Чорнобильський), 19 природних заповідників (найдавніші Канівський, Кримський, Український степовий, Поліський, Луганський, Мис Мартьян, Ялтинський гірсько-лісовий, Карадазький) та 55 національних природних парків (найдавніші Карпатський, Шацький, Синевир).

Корисні копалини

Україна входить до числа провідних мінерально-сировинних держав світу. Поєднання різновікових (від архею до кайнозою) структурних елементів, що сформувалися внаслідок вияву всіх властивих становленню земної кори процесів, обумовило широкий діапазон корисних копалин, що становлять мінерально-сировинну базу країни. Україна, яка займає всього 0,4 % земної суші й де проживає 0,8 % населення планети, має у своїх надрах 5 % мінерально-сировинного потенціалу світу.

В Україні розвідано 20 тис. родовищ і проявів 111 видів корисних копалин (за даними УНІАН - 200 видів корисних копалин, 120 із яких використовує людство нині). З них 7807 родовищ 94 видів корисних копалин мають промислове значення й ураховуються Державним балансом запасів. Найбільше економічне значення мають кам'яне вугілля, нафта й газ, залізні й марганцеві руди, самородна сірка, кам'яна й калійна солі, нерудні будівельні матеріали, мінеральні води. Їхні родовища є в різних геологічних регіонах України. За розвіданими запасами деяких корисних копалин Україна випереджає РФ, США, Велику Британію, Францію, Німеччину, Канаду й інші країни. Зокрема, за запасами й видобутком залізних, марганцевих, титано-цирконієвих руд, багатьох видів неметалічної сировини Україна наприкінці XX ст. займала провідне місце серед країн Європи й світу.

Біорізноманіття

Різноманіття природних умов України, її розташування в кількох природних зонах з двома морями, зумовлює досить багате і нерівномірно розподілене біорізноманіття зі значною кількістю ендеміків, перш за все в Кримських горах та в Карпатах.

В Україні поширені понад 60 тисяч видів живих істот, зокрема: понад 6500 видів грибів і лишайників, понад 4900 видів водоростей, понад 760 видів мохоподібних, понад 6000 видів судинних рослин, понад 1200 видів найпростіших, 33 види губок, 40 видів кнідарій, 3 види реброплавів, 33 види немертин, близько 30 видів мохуваток, 1 вид форонід, 2 види внутрішньопорошицевих, близько 1300 видів плоских червів, близько 50 видів черевовійчастих, близько 600 видів коловерток, близько 60 видів скреблянок, 2 види щетинкощелепних, понад 400 видів кільчастих червів, понад 400 видів молюсків, понад 800 видів нематод, 111 видів тихоходів, близько 1000 видів ракоподібних, близько 3300 видів павукоподібних, близько 140 видів багатоніжок, понад 500 видів прихованощелепних, понад 35 тисяч видів комах, 14 видів голкошкірих, 1 вид ланцетників, 9 видів тунікат, понад 250 видів риб, близько 20 видів земноводних, близько 25 видів плазунів, понад 400 видів птахів і близько 120 видів ссавців.

Природна рослинність вкриває близько 30 % України, при цьому переважна більшість її вторинно трансформована діяльністю людини. Зокрема ліси займають близько 14 % країни (15,6 % разом з лісосмугами), притому, що в цілому для Європи цей показник складає 41 %. Луки, які переважно виникли в Україні на місці лісів внаслідок випасу худоби та косіння і використовуються як пасовища та сіножаті, займають близько 9 % країни. Степи, що природно займали близько 40 % українських земель, збереглися лише на 0,6 % території країни, здебільшого на заповідних територіях. Площа боліт займає близько 1 %, плавнів - близько 1,6 %, солончаків - близько 1 %.

В Україні є багато ендеміків, переважно це безхребетні тварини та рослини. Серед хребетних тварин України є лише 12 ендемічних видів, зокрема це сліпак піщаний і сліпак подільський, поширені у причорноморських і подільських степах, а також ящірка Ліндгольма, поширена в Кримських горах.

Багато видів заселили природні території України внаслідок діяльності людини і є інвазійними. Деякі з них були навмисно акліматизовані людиною, наприклад, такі мисливські види як єнотоподібний собака, норка американська, ондатра, олень плямистий, муфлон, фазан звичайний тощо. В той самий час значно більше видів були інтродуковані в Україну ненавмисно, або ж поширилися самостійно внаслідок кліматичних змін. Багато з таких видів, зокрема і занесених навмисно, є шкідниками господарства та здатні завдавати шкоди природним екосистемам і подекуди витісняти місцеві рідкісні види. Серед найшкідливіших інвазійних видів України пацюк сірий, колорадський жук, каштанова мінуюча міль, кліщ варроа, слимак іспанський, рапана, реброплав мнеміопсіс, амброзія полинолиста, робінія звичайна, маслинка вузьколиста тощо.

Значна кількість видів зникла в Україні протягом останніх століть внаслідок знищення їхнього середовища існування людиною. Один з найпоказовіших прикладів - це степова антилопа сайгак, що був одним з наймасовіших видів копитних в Україні, але повністю зник тут у кінці XIX століття внаслідок розорювання степів та полювання. Також серед найпомітніших видів, що повністю зникли в Україні протягом останніх століть - тарпан, росомаха, тюлень-монах, летяга звичайна, бабак альпійський, ховрах жовтий, пискуха степова тощо. Зубр був знищений в Україні у XVII столітті, але з 1965 року реінтродукований в Карпатах і Поліссі.

В Україні основним документом з охорони біорізноманіття є Червона книга України, що містить перелік рідкісних, вразливих і зникаючих видів тваринного і рослинного світу у межах країни, а також узагальнені відомості про сучасний стан цих видів і заходи щодо їх збереження. Занесені до Червоної книги України види підлягають охороні на всій території України, у межах її континентального шельфу та виключної морської економічної зони. Регулюється Законом України "Про Червону книгу України". З 2021 року до Червоної книги України занесено 1544 види, з них 687 тварини і 857 - рослинний світ. Державне управління, регулювання та контроль збереження видів, занесених до Червоної книги України здійснює Кабінет Міністрів України і підпорядковані структури. Наукове забезпечення ведення Червоної книги України здійснює Національна комісія з питань Червоної книги України, що створюється на базі Інституту зоології та Інституту ботаніки НАН України, які є провідними центрами з вивчення біорізноманіття України.

Стародавність

Перші археоантропи на території сучасної України з'явилися в епоху раннього палеоліту, понад 900-800 тис. років тому. Люди сучасного типу - Homo sapiens (кроманьйонці) сформувалися у період верхнього палеоліту, понад 40-35 тис. років тому. Це були представники європеоїдної раси, мисливці- збирачі, що мали родову організацію. Одним із культових центрів кроманьйонців був природний останець Кам'яна Могила. Понад 10 тис. років тому відбулося танення льодовика, що сприяло збільшенню населення. Стабілізувався ландшафтний поділ України на лісову, лісостепову і степову зони, утворився близький до сучасного ґрунтовий покрив. Криза привласнювального господарства поступово змусила людей приступити до відтворювальних форм: рільництва і скотарства. З появою кераміки настав неоліт, який на території сучасної України тривав з VII до V-III тис. до н. е.

З кінця 5 до початку 3 тисячоліття до н. е. в Україні тривала доба енеоліту. Стала виразнішою господарча спеціалізація за природно-кліматичними зонами: скотарство у степу, хліборобство у лісостепу і мисливство у лісовій смузі. Центральною археологічною культурою на території України енеолітичного періоду була Трипільська культура (4000-2100 рр. до н. е.), носії якої були першими, хто на землях сучасної України досяг значних успіхів у розвитку економіки, технологій, освоєнні нових земель - створили поселення-протоміста, зразки монументальної архітектури та вжиткового мистецтва, знакові системи, закарбовану в матеріальних пам'ятниках міфологію, складні суспільні структури. Занепад Трипільської культури позначився консолідацією скотарів і появою Ямної культури (2800-2300 рр. до н. е.) бронзової доби, у носіях якої вчені вбачають аріїв- індоєвропейців. Вони охоплювали територію від Криму до Київського Полісся. На базі цієї культури у Південно-Східній Україні постає Катакомбна культура (2300-1300 рр. до н. е.), носії якої перебували у контактах із хліборобською культурою шнуркової кераміки (2300-1700 рр. до н. е.), що займала територію Північно-Західної України. Катакомбну культуру заступила Зрубна культура (1700-1300 рр. до н. е.), яка асоціюється з іраномовними племенами скотарів, а культуру шнуркової кераміки на теренах України витіснила Тшинецька культура (1700-1200 рр. до н. е.), яку пов'язують із праслов'янсько-балтською спільністю хліборобів. На XII-X століття до н. е. територія України залишалася розділеною між різними культурними спільнотами. Північні ліси на заході займали праслов'яни, а на сході - прафіноугри; у лісостепу мешкали фрако-іллірійські, а у степу - північноіранські племена.

Середньовіччя

Починаючи з IX століття українські землі стали центром Руської землі на чолі з полянським Києвом. 882 року Київ захопив варязький князь Олег ( 882- 912), який проголосив його "матір'ю міст руських" й встановив владу варязької династії Рюриковичів. За князювання княгині Ольги ( 945- 965), її сина Святослава Хороброго ( 965- 972), онука Володимира Великого ( 980- 1015) та правнука Ярослава Мудрого ( 1019- 1054) територія Руської держави розширилась шляхом підкорення Києвом сусідніх східнослов'янських, балтських і угро-фінських племен.

Це була найбільша держава Європи, площа якої сягала 1,5 млн км ². Кордони Київської Русі на півночі пролягали в районах Чудського озера, Фінської затоки Балтійського моря, Ладозького й Онезького озер; на заході - в районі верхів'їв Дністра, Карпат, Західного Бугу, Німану і Західної Двіни; на півдні - Сули, Дону, Росі й Південного Бугу; на сході - Волги та її притоки Оки. Землі й етнічні князівства, де раніше правили місцеві князі, передавалися Рюриковичам. 988 року за правління Володимира русини прийняли християнство з Візантії, що визначило цивілізаційну приналежність українських земель на подальші тисячоліття, з нею почали рахуватися європейські монархії. Але процес феодальної роздрібненості в XI - XIII століттях призвів до ослаблення Русі, основні центри влади з Києва перемістились на північний схід, на Оку, до Володимирського князівства, де в майбутньому виникло Московське князівство, а слідом Московське царство, а також на захід, до міст Галича і Володимира.

У 1240-х роках Русь було розорено Монгольською імперією, більшість руських князівств потрапила в залежність від неї.

Галицько-Волинська держава

Після занепаду Київської Русі політичний, економічний і культурний центр українських земель перемістився до Галицько-Волинської держави. До її складу входили Волинь, Галичина, Берестейщина, Холмщина, Підляшшя, Белжщина, Турово-Пінщина, Чорна Русь, західна Київщина та Закарпаття. Незалежні князівства в Галичині, де правили Ростиславичі, виникли починаючи з 1084 з центрами в Перемишлі, Теребовлі та Звенигороді. 1141 р. Володимирко Володарович об'єднав їх у єдине Галицьке князівство, яке досягло найбільшого розквіту за правління Ярослава Осмомисла.

1199 р. Роман Великий об'єднав Галичину і Волинь у єдину Галицько-Волинську державу. 1245 року його син і спадкоємець Данило, на часи правління якого припала татаро-монгольська навала, визнав свою залежність від Золотої Орди, проте сподіваючись на допомогу католицької Європи у боротьбі за незалежність, уклав таємні союзи із Польщею, Угорщиною, Мазовією і Тевтонським Орденом, і 1253 року прийняв знак самодержця - корону короля Русі від папи Іннокентія IV.

Близько 1256 року, після перемог над монголами Куремси, Данило заснував місто Львів. 1259 року, через відсутність військової допомоги з Заходу, король повторно визнав верховенство Орди. Його наступник Лев І постійно брав участь у походах ординців на Польщу і Литву. 1303 року Данилів онук король Юрій І домігся створення Галицької митрополії. 1308 року держава перейшла до його синів Андрія і Лева II, які розпочали боротьбу проти Золотої Орди в союзі з тевтонськими лицарями і мазовецькими князями. Проте після їхньої смерті останній монарх Юрій II знову визнав себе васалом Золотої Орди. 1340 року його вбивство дало привід Польщі та Литві - сусідам, які мали династичні права на руський престол, - розпочати війну за галицько-волинську спадщину. 1392 року Галичина з Белзькою землею і Холмщиною остаточно увійшла до Польського королівства, а Волинь - до Великого князівства Литовського, яке ще раніше опанувало землі Київського та Чернігівського князівств. В той самий час південні українські землі перебували у складі Золотої Орди і згодом Кримського ханату, утвореного 1447 року, а Закарпаття - у складі Угорщини.

У складі литовсько-руської та польської держав

Руський лицар Іванко Сушик, герой Грюнвальдської битви (1410), на поштовій марці України

З 1398 року литовська держава носила назву Велике князівство Литовське, Руське і Жемайтійське.

Хоча правили державою литовські князівські династії, потужні позиції у Великому князівстві Литовському займали численні руські (українські) княжі роди, яких було більше ніж литовських, а також і велику частину війська на всіх ланках займали руські воїни та командувачі. Помітні позиції руські воїни займали і в армії Польського королівства, що з 1392 року включало Галичину та деякі інші західні українські землі. Зокрема, наприклад, у Грюнвальдській битві ( 1410), де польське та литовське війська разом розбили Тевтонський орден, за свої подвиги здобув і слави та земель від короля Ягайла руський лицар Іванко Сушик з міста Романів під Львовом. Серед руських (українських) княжих родів Литовської держави особливо відомими, впливовими та заможними були волинські роди Острозьких та Вишневецьких. Князь Костянтин Острозький (1460-1530) був одним з найуспішніших полководців Литовської держави, першим здобув титул великого гетьмана литовського за перемогу над татарським військом біля Очакова 1497 року. У 1514 році в битві під Оршею литовсько-руське військо на чолі з Костянтином Острозьким розгромило московське військо Василія III призупинивши захоплення руських земель Московією.

Саме у складі Великого князівства Литовського, під певним впливом литовських військових традицій, вперше виникло українське козацтво. Хоча на перших етапах виникнення козацтво загалом підтримувалося литовською елітою, це були самовільні процеси заради оборони від кочівників, а не цілеспрямована організація державою. Зростання чисельності козацьких ватаг та їхні набіги на землі Кримського ханату створювали постійну напругу у відносинах між литовськими князями і ханом. У 1556 році волинський князь Дмитро Вишневецький заснував фортецю на острові Мала Хортиця задля боротьби з кочовиками. Це стало предтечею подальшого створення першої козацької січі.

У 1569 році литовська та польська держави були об'єднані у єдину Річ Посполиту, причому руські княжі роди литовської держави здебільшого зберігали свій вплив на той час. У 1576 році князь Костянтин Василь Острозький, переважно на меценатський внесок своєї небоги княжни Гальшки Острозької, заснував Острозьку академію, найстаріший вищий навчальний заклад України.

У XV столітті на південному сході Великого князівства Литовського у Наддніпрянщині виникли громади, які почали називати себе козаками. Їхнє виокремлення було пов'язано з формуванням угруповань вояків, що захищали ці землі в "диких степах" Запорожжя від нападів степових народів. З XVI століття військовим осередком козаків стала Запорозька Січ. Козаки Війська Запорозького формували окремий суспільний стан, що брав участь у війнах на боці Речі Посполитої: Лівонській війні 1558- 1583 років, Польсько-московській війні 1605- 1618 років, Хотинській війні 1620- 1621 років, Смоленській війні 1632- 1634 років. Крім цього козаки самовільно ходили з грабіжницькими походами у Молдову, Московію, Кримський ханат, Чорноморське узбережжя Болгарії і Малої Азії, а також активно займалися найманством, особливо під час Тридцятирічної війни 1618- 1648 років. Найуспішнішим козацьким полководцем зазначених воєн і походів був гетьман реєстрового козацтва Петро Конашевич-Сагайдачний. Через правовий і соціальний гніт з боку шляхти козаки неодноразово піднімали повстання, найбільшими з яких були повстання Косинського 1591- 1593 років, повстання Наливайка 1594- 1596 років, повстання Жмайла 1625 року, повстання Федоровича 1630 року, повстання Сулими 1635, повстання Павлюка 1637 року й повстання Острянина 1638 року. Козаки неодноразово відстоювали права українського населення, яке зазнавало в Речі Посполитій релігійних та національних утисків.

З 1615 року в Києві існувала братська школа, що 1632 року була реорганізована митрополитом Петром Могилою на Києво-Братську колегію і яка у 1658 році отрмиала статус академії. Києво-Могилянська академія, і раніше колегія, була провідним освітнім закладом України в XVII- XVIII століттях, мала підтримку Війська Запорозького, з першої половини XVII століття в ній навчалася значна частина козацької старшини, зокрема низка гетьманів і їх найближче оточення.

У 1648- 1657 роках козаки під керівництвом гетьмана Богдана Хмельницького підняли велике повстання у Речі Посполитій, результатом якого стало створення в Наддніпрянщині самоврядної української держави - Війська Запорозького, або Гетьманщини. 1654 року задля продовження війни з поляками козацька Україна прийняла протекторат московського царя, а 1656 року, через підписання московитами сепаратного миру, уклала союз зі Швецією і Трансільванією. 1657 року, після обрання новим гетьманом Івана Виговського, всередині України спалахнуло антигетьманське повстання, що розвинулося у козацько-московську війну. Попри перемогу гетьмана під Конотопом в 1659 році, він втратив підтримку козацької старшини через союз із поляками.

Стартував період козацьких міжусобиць - руїни, внаслідок якої козацька держава розкололася по Дніпру на Лівобережжя, Правобережжя і Запорожжя. Правобережна Україна опинилася під владою Речі Посполитої, а Лівобережжя і Запорожжя - під впливом Московії. 1667 року цей поділ затверджено Андрусівським миром.

Козацькі намагання об'єднати Україну під проводом гетьмана Петра Дорошенка за допомоги Османської імперії у 1672- 1676 роках закінчилися поразкою і закріпленням попереднього поділу. 1689 року Московія і Річ Посполита остаточно розділили Гетьманщину. Наприкінці XVII століття поляки ліквідували залишки козацького суверенітету на Правобережжі, а московити поступово скасовували його на Лівобережжі.

1709 року, під час Великої північної війни, козаки під проводом із гетьманом Івана Мазепи уклали союз зі Швецією, намагаючись визволитися з-під московського панування, але зазнали поразки під Полтавою. 1710 року переможені козаки на чолі з гетьманом Пилипом Орликом прийняли у вигнанні першу козацьку Конституцію. Після повстання Мазепи Московська держава, перетворена на Російську імперію, взяла курс на повну ліквідацію козацької автономії в Україні. 1754 року росіяни ліквідували українсько-російський митний кордон і 1764 року скасували гетьманство, надавши останньому гетьману Кирилу Розумовському декоративний титул фельдмаршала. 1775 року зруйновано Запорозьку Січ, 1781 року ліквідовано козацький устрій в Україні, а 1783 року закріпачено українських вільних селян.

Кримське ханство

Державою кримських татар, одного з корінних народів України, був Кримський ханат, або Кримський престол, що існував на південних українських землях у 1441- 1783 роках за правління династії Ґіреїв.

Держава мала станово-представницький устрій, основною релігією був іслам.

Займала територію Криму, степів Північного Причорномор'я в межиріччі Дністра і Дону, а також земель північної Кубані.

У 1659 році Мехмед IV Ґерай підтримав гетьмана Івана Виговського в битві під Конотопом, 40 тисяч кримськотатарських вершників разом з 20 тисячами козаків та 4 тисячами польських найманців отримали рішучу перемогу над 100 тисячами московитів на чолі з Олексієм Трубецьким.

Зазнала сильних руйнувань під час російсько-османської війни 1735-1739. У 1774 році здобула повну незалежність як від Османської імперії, так і від Росії в результаті чергової поразки Османської імперії від Росії, що було письмово закріплено мирним договором.

Імперська доба

Після останнього поділу Речі Посполитої 1795 року українські землі були розчленовані між Австро-Угорщиною і Росією. Перша отримала Галичину, Буковину і Закарпаття, а друга - решту України.

Новітній час

Визвольні змагання

1917 року лютнева революція в Росії повалила монархію і дала початок республіканському Тимчасовому уряду. Відлунням цих подій стало формування 17 березня у Києві Центральної Ради на чолі з професором Михайлом Грушевським. 20 листопада, після більшовицького перевороту в Росії, Центральна Рада як представницький орган України проголосила створення автономної Української Народної Республіки (УНР), а 22 січня 1918 року, через спалах українсько-більшовицької війни, проголосила її незалежність. За місяць український уряд уклав у Брест-Литовську договір із Німецькою та Австро-Угорською імперіями, за допомоги яких звільнив Україну від більшовиків. Проте 29 квітня, внаслідок державного перевороту українських монархічних сил, уряд Центральної Ради замінив гетьман Павло Скоропадський. Республіка була перейменована на "Українську Державу".

Режим Скоропадського протримався до листопада, коли його головні союзники німці капітулювали у Першій світовій війні. 14 грудня повстання Директорії на чолі з Симоном Петлюрою та Володимиром Винниченком повалило гетьманат і відновило Республіку. Однак відступ німців дозволив російським більшовикам поновити воєнні дії. 6 січня 1919 вони створили у Харкові маріонеткову державу - Українську Соціалістичну Радянську Республіку, від імені якої розпочали війну. Протягом 1919 - 1920 років за контроль над Україною боролися українські республіканці, більшовики, російські націоналісти за підтримки Великої Британії, Франції та Польщі, українські анархісти на чолі з Нестором Махном та українські партизани. Боротьба закінчилася перемогою більшовицьких сил і встановленням радянського контролю в Центральній, Східній та Південній Україні.

Паралельно з цим, у зв'язку з розпадом Австро-Угорщини, 19 жовтня 1918 року українці Галичини, Буковини і Закарпаття проголосили створення Західно-Української Народної Республіки (ЗУНР) зі столицею у Львові. Проте 1 листопада того ж року її атакувала Польща, розпочавши українсько-польську війну. Нападника підтримували країни Антанти - Велика Британія, Франція, Королівство Румунія й Угорщина, а західні українці перебували в міжнародній ізоляції. У пошуках союзника уряд ЗУНР звернувся по допомогу до УНР і 22 січня 1919 року об'єднався з нею у єдину державу. Проте Директорія була зайнята війною з більшовиками і не могла надіслати військ. Внаслідок цього, на середину липня 1919 року поляки окупували Галичину, румуни - Буковину, а чехи - Закарпаття. У квітні 1920 року за володіння Західною Україною спалахнула радянсько-польська війна. Вона закінчилася 18 березня 1921 року Ризьким миром, що закріпив за Польщею право на українські Галичину та Волинь.

Україна під радянською владою (1920-1930-ті роки)

Протягом 1923- 1933 років уряд СРСР та комуністична партія проводили в Українській СРР курс українізації, спрямований на укріплення позицій більшовиків. Шляхом розширення сфери застосування української мови в освіті, науці, засобах масової інформації, війську та партії більшовики намагалися знизити ступінь ворожости українців до радянської влади. Але вже в 1930 році, за ініціативи більшовицького намісника в Україні Лазаря Кагановича, стартувала кампанія гострої критики українізації та її прихильників. В 1933 році більшовики затаврували курс як "націоналістичний перегин", розпочали масові репресії щодо української інтелігенції та поновили русифікаційний курс. В результаті сталінських репресій, особливо протягом "Великого терору", за політичними мотивами були страчені або відправлені у трудові табори мільйони українців, зокрема тисячі діячів української культури та науки. Знищення радянською владою у 1930-х роках понад 200 українських письменників і митців, здебільшого людей чий пік активності припав на 1920-ті роки та початок 1930-х років, зробило це покоління української культури відомим як Розстріляне відродження. Серед найвідоміших жертв були Лесь Курбас, Микола Куліш, Микола Зеров, Гнат Хоткевич, Михайль Семенко, Майк Йогансен, Валер'ян Підмогильний, Михайло Бойчук, Софія Налепинська-Бойчук.

В економічній сфері Україні комуністи проводили так звану "колективізацію" сільського господарства та посилену "індустріалізацію", яка супроводжувалась вимушеним переміщенням великих мас населення з сіл у міста.

У 1932- 1933 роках, з метою "колективізації" господарства та придушення українського визвольного руху, центром якого було українське село, радянська влада організувала штучний голод на території УСРР. Від нього також постраждали регіони інших радянських республік, де компактно проживали українці, зокрема Кубань. За різними підрахунками, внаслідок Голодомору українське населення втратило від 4 млн до 12 млн осіб. Він зруйнував українське село і, як наслідок, традиційну систему цінностей у Наддніпрянщині, Слобожанщині, Запорожжі й Кубані. Голодомор визнаний геноцидом і злочином проти людяности на міжнародному рівні.

Українські землі у складі Польщі, Румунії, Чехословаччини

1920-1930-ті роки на західноукраїнських землях стали часом становлення антипольського визвольного руху, який пізніше оформився в організаційну структуру ОУН.

Друга світова війна

Бійці УПА в Суразьких лісах (грудень 1943)[117].

23 серпня 1939 року СРСР та Німеччина уклали пакт про ненапад та розподіл сфер впливу у Східній Європі. 1 вересня року німці напали на Польщу з заходу, а 17 вересня Радянський Союз - зі сходу. Унаслідок цієї операції до УРСР були приєднані Західна Волинь і Галичина, заселені переважно українцями. Після окупації Німеччиною Франції, 28 червня 1940 року СРСР здійснив операцію супроти Румунії. Завдяки цьому до складу УРСР були повернуті Північна Буковина і Буджак, але відторгнута частина Придністров'я, що стала частиною Молдовської РСР. 14 липня 1940 року червоноармійські війська окупували країни Балтії, а 1 червня 1941 року німці захопили Балкани. Німеччина і СРСР отримали спільні кордони.

18 грудня 1940 року Німеччина затвердила план Барбаросса й 22 червня 1941 року напала на СРСР. Війна між цими державами тривала чотири роки й велася значною мірою на території України. У конфлікті на боці Німеччини виступили Італія, Угорщина, Румунія, Хорватія, Болгарія, Словаччина і Фінляндія.

30 червня 1941 року Ярослав Стецько проголосив Акт відновлення Української Держави в окупованому німецько-гітлерівськими військами Львові. Невдовзі він та Степан Бандера опинились у концтаборі "Заксенгаузен".

Німецько-радянське протистояння супроводжувалася жорстокістю, масштабними руйнуваннями населених пунктів, знищенням великих груп населення, депортаціями, вивезенням населення. Жертвами цієї війни стало від 8 до 10 млн жителів України. У цій війні українці воювали переважно на боці СРСР у Червоній армії, певні формування, як то дивізія "Галичина", на боці Німеччини. Частина українців воювала в складі Української повстанчої армії (УПА), що боролася за незалежну від радянського та нацистського панування Україну.

Відлига. Застій. Перебудова

УРСР була сильно зруйнована під час війни, знищено понад 700 міст та 28 000сіл, тому відновлення потребувало значних зусиль. Ситуація ускладнювалася післявоєнним голодом 1946- 1947 років, який був викликаний посухою і військовими руйнуваннями інфраструктури. Він забрав десятки тисяч життів.

Після смерті Сталіна в 1953 році Микита Хрущов став першим секретарем ЦК КПРС. Будучи першим секретарем Компартії Української РСР у 1938- 1949 роках, Хрущов був глибоко обізнаний із республікою і після приходу до всесоюзної влади, він почав підкреслювати дружбу між українським і російським народами. У 1954 році широко відзначалося 300-річчя Переяславської Ради і, зокрема, Крим був переданий із РРФСР до Української РСР.

Вже до 1950 року республіка повністю перевершила довоєнний рівень промисловости й виробництва. У 1946- 1950 роках п'ятирічного плану майже 20 % радянського бюджету було вкладено в радянську Україну. У результаті українська робоча сила зросла на 33,2 % з 1940 по 1955 рік, а той час як обсяг промислового виробництва зріс у 2,2 раза за той же період. Радянська Україна незабаром стала європейським лідером в області промислового виробництва, важливим центром радянської військової промисловости та високотехнологічних досліджень. Така важлива роль була зумовлена і доповнена значним впливом місцевої еліти.

Внаслідок тимчасового послаблення радянських репресій протягом хрущовської відлиги з кінця 1950-х років до 1970-х років в Україні сформувалася літературно-мистецька та суспільно-політична течія серед інтелігенції, що отримала назву Шістдесятництво. Шістдесятники являли собою внутрішню моральну опозицію до радянського тоталітарного державного режиму. В основі світоглядних засад шістдесятників були визнання свободи, ідеї гуманізму та антропоцентризму. Серед найвідоміших представників шістдесятників були письменники Ліна Костенко, Григір Тютюнник, Василь Симоненко, Іван Драч, Василь Стус, літературні критики Іван Світличний, Іван Дзюба, художники Алла Горська, Галина Севрук, кіномитці Юрій Іллєнко, Іван Миколайчук, публіцисти В'ячеслав Чорновіл, Валерій Марченко та інші. Після відновлення тиску та репресій радянського режиму частина шістдесятників пішла на частковий компроміс з владою, інші обрали шлях відкритого протистояння тоталітарному режиму і стали частиною дисидентського руху, представники якого відкрито критикували радянську владу і були фактичною опозицією до неї. Значною подією дисидентського руху в УРСР було створення у 1976 році правозахисної Української Гельсінської групи, серед найвідоміших засновників якої були Микола Руденко та Левко Лук'яненко. Дисиденти зазнавали політичних репресій радянською владою, багато зазнало тривалих ув'язнень. Згодом у 1991 році авторами Акту проголошення незалежності України стали дисиденти Левко Лук'яненко, В'ячеслав Чорновіл і Михайло Горинь.

Незалежність

Проголошення незалежності, президенства Кравчука та Кучми

16 липня 1990 року Верховна Рада УРСР прийняла Декларацію про державний суверенітет, що поклало початок конфронтації між урядами СРСР і УРСР. 19 серпня 1991 року в Москві комуністи-консерватори здійснили невдалу спробу державного перевороту, аби відновити владу партії. Після провалу путчистів, 24 серпня 1991 року, Верховна Рада УРСР прийняла Акт проголошення незалежності України. Цей акт підтримало 90,32 % українців на Всеукраїнському референдумі 1 грудня 1991 року. Це ознаменувало появу незалежної держави Україна. Того ж дня відбулися перші президентські вибори, на яких переміг голова Верховної Ради України, у 1988- 1990 роках - завідувач ідеологічного відділу, секретар ЦК КПУ, Леонід Кравчук. 8 грудня у Біловезькій пущі і 21 грудня в Алма-Аті лідери України, Білорусі та Росії підтвердили розпад СРСР і утворили Співдружність Незалежних Держав (СНД). Хоча Верховна Рада України ніколи не ратифікувала вступ, тобто Україна ніколи не була членкинею СНД.

Україна спочатку розглядалася як республіка зі сприятливими економічними умовами, тим не менш, країна пережила глибший економічний спад, ніж деякі з інших колишніх радянських республік. Під час рецесії Україна втратила 60 % свого ВВП з 1991 року по 1999 рік і постраждала від п'ятизначних темпів інфляції. Невдоволені економічними умовами, а також кількістю злочинів і рівнем корупції, українці протестували і влаштовували страйки.

Помаранчева революція, президенства Ющенка та Януковича

2004 року, другий тур президентських виборів відбувся з масовими системними фальсифікаціями на користь провладного кандидата Віктора Януковича. Це призвело до початку всеукраїнської акції протесту, що отримала назву "Помаранчева революція". Верховний суд України скасував рішення ЦВК про перемогу на виборах Віктора Януковича і призначив переголосування, за результатами якого президентом було обрано Віктора Ющенка. Янукович повернувся до влади у 2006 році, коли він став прем'єр-міністром під час "Антикризової коаліції", що призвело до дострокових парламентських виборів у вересні 2007 року. В 2010 році Янукович був обраний президентом та сформував новий уряд на чолі з Миколою Азаровим. 21 квітня Віктор Янукович підписав угоду з президентом Російської Федерації Дмитром Медведєвим про продовження терміну перебування Чорноморського флоту Російської Федерації у Севастополі до 2042 року. 11 жовтня 2011 року Печерський суд міста Києва засудив колишнього прем'єр-міністра України і основного суперника Януковича на президентських виборах, Юлію Тимошенко до семи років ув'язнення.

Революція гідності, російсько-українська війна та президенство Порошенка

Скориставшись політичною кризою, російські спецслужби інспірували численні антидержавні виступи у містах Криму (з 23.02.2014), а незабаром - і на сході України. У Криму миттєво були створені так звані "загони самооборони" (як виявилось згодом, вони складалися з завезених напередодні з Росії найманців), які підбурювали на захоплення державних установ, а також разом із російськими військовослужбовцями (які на той час були без відзнак на одязі та техніці) почали блокування військових частин ЗСУ на півострові. Під час сутичок загинула низка військовослужбовців ЗСУ і громадських проукраїнських активістів. Також росіяни блокували кораблі ВМС України у Криму і суходільні в'їзди на півострів. 16 березня був проведений нелегітимний референдум, який на думку російської влади, узаконив захоплення української території.

Після анексії Криму російські керівники на чолі з Володимиром Путіним намагались проголосити Південно-східну Україну російською територією і з квітня 2014-го намагались втілювати на цих землях подібний кримському сценарій. На початку квітня були захоплені державні установи у Донецьку і Луганську, схожі спроби відбулися і в деяких інших містах, зокрема, у Харкові (07.04.2014) і Одесі (22.04.2014). А вже 12 квітня військовий загін російських бойовиків захопив м. Слов'янськ і Краматорськ. В. о. Президента Олександр Турчинов проголосив початок антитерористичної операції (). На захоплених територіях проросійські терористи проголосили Донецьку (06.04.2014) та Луганську (27.04.2014) народні республіки, повністю контрольовані Москвою, яка все це фінансувала й організувала постачання сюди зброї, ПММ і бойовиків. Протягом травня-серпня 2014 р. Збройним силам України разом із добровольчими батальйонами вдалося звільнити значну територію від загарбників і майже оточити Донецьк. Проте, раптове пряме вторгнення збройних сил Російської Федерації під Іловайськом, дозволило Кремлю врятувати так звані "ДНР" та "ЛНР" та заморозити конфлікт.

1 січня 2016 року Україна приєдналася до Зони вільної торгівлі з ЄС. Українські громадяни отримали безвізовий режим поїздки до Шенгенської зони терміном до 90 днів протягом будь-якого 180-денного періоду 11 червня 2017 року, а Угода про асоціацію офіційно набула чинності 1 вересня 2017 року.

25 листопада 2018 року стався Інцидент у Керченській протоці, коли берегова охорона Федеральної служби безпеки Росії (ФСБ) обстріляла і захопила три судна ВМС України, які намагалися пройти з Чорного моря в Азовське море через Керченську протоку на шляху до порту Маріуполь.

21 лютого 2019 р. було внесено зміни до Конституції України, норми про стратегічний курс України на членство в Європейському Союзі та НАТО закріплені у преамбулі Основного Закону, трьох статтях та перехідних положеннях.

Президентство Зеленського (з 2019)

2 березня 2020 року було підтверджено перший випадок інфікування COVID-19 у Чернівцях. Згодом було введено карантин, закрито кордони й оголошено надзвичайну ситуацію. Епідемія охопила всі області України. Щодня міністерство охорони здоров'я публікує нову інформацію [Архівовано 12 серпня 2021 у Wayback Machine.] про поширення пандемії (на тлі розгорнутої війни росії проти України, з 24 лютого 2022 року статистика не ведеться). Через карантинні обмеження в країні посилилась економічна криза, кількість офіційних безробітних зросла на 67 %. 20 березня вилікувався перший хворий, на той час хворі були вже в кількох областях.

23 лютого 2021 року в Україні було зареєстровано 2 вакцини проти коронавірусу: AstraZeneca та Pfizer/BioNTech. 24 лютого було вакциновано першу людину.

У четвер 24 лютого 2022 року, після звернення президента РФ В. Путіна, розпочалася повномасштабна агресія російської армії проти України. Зранку, о 4:00 за Київським часом територія України була атакована крилатими ракетами "Калібр" та "Іскандер". Російські військові розпочали наступ з території Білорусі, вздовж російсько-українського кордону і з тимчасово окупованого Криму.

28 лютого 2022 року президент України Володимир Зеленський підписав заявку про негайний вступ України до Європейського Союзу. 28 лютого 2022 року президент Європейської комісії Урсула фон дер Ляєн заявила, що Україна належить до Європейського Союзу, і блок хоче, щоб Україна приєдналася, але для цього знадобиться час. 1 березня 2022 року Європейський парламент рекомендував зробити Україну офіційним кандидатом на членство, а 10 березня 2022 року Рада Європейського Союзу звернулася до Європейської Комісії з проханням дати висновок щодо заявки. 8 квітня 2022 року фон дер Ляєн особисто передала Зеленському законодавчу анкету.

14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені Російською Федерацією під час останньої фази збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом українського народу. Вказується, що акти геноциду в діях Росії проявляються, зокрема, у вчиненні масових звірств у містах Буча, Бородянка, Гостомель, Ірпінь та інших.

Європейський парламент 23 червня 2022 ухвалив резолюцію із закликом невідкладно надати статус кандидата на членство в Європейському Союзі для України. 23 червня 2022 року Європейська Рада надала Україні статус кандидата на вступ до Європейського Союзу.

Державний устрій

Україна - унітарна демократична парламентсько-президентська республіка і має багатопартійну політичну систему. В Україні діють такі основні інститути державної влади: Президент, законодавча, виконавча та судова влади. Виконавча влада представлена Кабінетом Міністрів, центральними органами виконавчої влади та органами виконавчої влади на місцях. Законодавчий орган - парламент - називається "Верховна Рада України". Судова влада представлена Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції - системою загальних і спеціалізованих судів різних інстанцій.

Конституція України

Після проголошення Україною своєї незалежності 24 серпня 1991 року і прийняття нею своєї Конституції 28 червня 1996-го вона стала президентсько-парламентською республікою. Проте 8 грудня 2004 року, на прохання "політичної сили прем'єр-міністра Віктора Януковича", депутати ввели радикальні зміни до Конституції: за них проголосували 402 депутати, в тому числі Партія регіонів, Комуністична партія і Соціалістична партія. Україна стала парламентсько-президентською республікою.

Коли Янукович став президентом, він призначив нових суддів Конституційного суду, і 30 вересня 2010 року Конституційний суд ухвалив рішення про скасування Конституції 2004 року і повернення до Конституції 1996 року (внаслідок чого політична система України обрала більш президентський вигляд).

21 лютого 2014 року відновлено дію Конституції 2004 року.

Законодавча влада

Президент України. Виконавча влада

Президент України згідно зі статтею 102 Конституції України є главою держави, гарантом державного суверенітету, територіальної цілісности України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина. На основі та на виконання Конституції України і законів України Президент видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України. Зеленський Володимир - чинний президент України з 20 травня 2019 року.

Уряд України - Кабінет Міністрів України - згідно зі статтею 113 Конституції України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Правовою базою його діяльности є Конституція, закони України та акти, видані Президентом України. Уряд відповідальний перед Президентом і підконтрольний Верховній Раді Україні. На практиці ця залежність полягає в тому, що Президент призначає за погодженням із Верховною Радою Прем'єр-міністра, припиняє його повноваження та приймає рішення про його відставку. Президент за поданням Прем'єр-міністра призначає членів Кабінету Міністрів та керівників інших центральних органів виконавчої влади. Підконтрольність та підзвітність Уряду Верховній Раді полягає в тому, що парламент затверджує поданий Урядом бюджет, приймає рішення щодо виконання бюджету, затверджує або відхиляє Програму діяльности Уряду, контролює його роботу. До складу Уряду входять: Прем'єр-міністр України, Перший віцепрем'єр-міністр, три віцепрем'єр-міністри, і, на сьогодні, дев'ятнадцять міністерств. Також у систему виконавчої влади входять: 12 державних комітетів, 27 центральних органів виконавчої влади зі спеціальним статусом, 18 інших центральних органів та установ України.

Судова влада

Правосуддя в Україні здійснюється винятково судами. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Система судів загальної юрисдикції відповідно до Конституції України будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Суди загальної юрисдикції складаються з місцевих, апеляційних, вищих спеціалізованих судів та Верховного Суду України. Найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції є Верховний Суд України.

Спеціалізовані суди:

Єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України. Конституційний Суд України є окремим і незалежним від судів загальної юрисдикції.

Внутрішня політика України

У жовтні 1994 року президент держави, Леонід Кучма, запропонував програму економічних перетворень: відпуск цін, обмеження дефіциту бюджету, запровадження вільної внутрішньої та зовнішньої торгівлі, проведення строгої монетарної політики, масова приватизація великих підприємств, проведення земельної реформи. Цю програму схвалила Верховна Рада. Програма була позитивно оцінена на Заході: США і Європейський Союз надали значну фінансову допомогу в її реалізації, прямі іноземні інвестиції зросли з $484 мільйонів у 1994 році до $3122 мільйонів у 1999. За рахунок іноземних кредитів та інвестицій Україні вдалося зупинити спад виробництва, почати його реконструкцію та переоснащення, скоротити безробіття.

Політичні партії

Україна має багатопартійну систему, і станом на 18 січня 2017 року в країні зареєстровано 252 політичні партії. Через високу чисельність політичні партії не часто мають шанс отримати владу поодинці, тому вони часто утворюють блоки. 17 листопада 2011 року український парламент схвалив закон про вибори, що заборонив участь блоків політичних партій на парламентських виборах. Багато партій в Україні мають дуже маленькі членства і невідомі широкому загалу. Довіра українського суспільства до політичних партій, у цілому, дуже низька..

Станом на грудень 2011 року в Україні була відсутня політична партія "всеохопного типу". Сучасні українські партії не мають виразника всеохопної національної ідеї, а цивілізаційні та геостратегічні орієнтації відіграють важливішу роль, ніж економічні і соціально-політичні програми, що зумовило появу партій проросійської та прозахідної (проєвропейської) спрямованости.

Наразі в українському парламенті є такі фракції політичних партій:

Зовнішня політика

У 1999-2001 роках Україна була непостійним членом Ради Безпеки ООН. Україна послідовно підтримує врегулювання різних конфліктів шляхом мирних переговорів. Вона брала участь у чотиристоронніх переговорах щодо конфлікту в Молдові та сприяла мирному врегулюванню конфлікту в пострадянській Грузії. Україна внесла істотний внесок у миротворчих операціях ООН з 1992 року.

Сьогодні Україна розглядає європейську інтеграцію як свою головну мету у зовнішній політиці, а також створено політико-правові та організаційні передумови для реалізації програми інтеграції України до Європейського Союзу.

Партнерство і співробітництво між Європейським Союзом (УПС) з Україною набуло чинности 1 березня 1998 року. 31 січня 1992 року Україна приєдналася до Наради з безпеки і співробітництва в Європі, 10 березня 1992 року стала членом Ради північноатлантичного співробітництва. Україна має тісні відносини з НАТО, хоча й з обранням Віктора Януковича президентом у 2010 році цей курс зближення з перспективою членства НАТО був зупинений. Україна - найактивніший член Партнерства заради миру (ПЗМ).

Україна є членом таких організацій, як: ООН (з 1945), ВООЗ (з 1948), ЮНЕСКО (з 1954), ОБСЄ (з 1992), ОЧЕС (з 1992), Рада Європи (з 1995), ЦЄІ (з 1996), ГУАМ (з 1997), СДВ (з 2005), СОТ (з 2008). Україна має статус спостерігача в таких організаціях, як РКБМ (з 1999) та Франкофонія (з 2006), ENTSO-E (з 2022).

У 2012 році Україна очолила Центральноєвропейську ініціативу (ЦЄІ), а у 2013 році очолювала ОБСЄ.

У 2016-2017 роках Україна знову набула статусу непостійного члена Ради Безпеки ООН.

10 березня 2018 року НАТО визнало за Україною статус країни-аспіранта на шляху до приєднання до альянсу.

12 квітня 2018 п'ятий президент України Петро Порошенко повідомив, що запропонує Верховній Раді вийти з усіх статутних органів СНД, а 19 травня 2018 Порошенко підписав Указ, яким увів у дію рішення РНБО про остаточне припинення участі України у статутних органах СНД. Станом на лютий 2019 року Україна мінімізувала свою участь у Співдружності Незалежних Держав до критичного мінімуму та фактично завершила свій вихід. Верховна Рада України ніколи не ратифікувала вступ, тобто Україна ніколи не була членкинею СНД.

28 липня 2020 року Литва, Польща й Україна підписали декларацію про створення Люблінського трикутника, тристоронньої платформи для політичного, економічного, культурного й соціального співробітництва між трьома сусідніми державами задля європейської і євроатлантичної інтеграції України.

Президент Грузії Саломе Зурабішвілі, Президент Молдови Мая Санду, Президент України Володимир Зеленський та Голова Європейської Ради Шарль Мішель під час Міжнародної конференції в Батумі 2021 року. У 2014 році ЄС підписав Угоди про асоціацію з усіма трьома державами.

17 травня 2021 року було утворене " Асоційоване тріо" шляхом підписання спільного меморандуму між міністрами закордонних справ Грузії, Молдови та України. Асоційоване тріо - це тристоронній формат для розширення співпраці, координації та діалогу між трьома країнами (які підписали Угоду про асоціацію з ЄС) з Європейським Союзом з питань, що становлять спільний інтерес, пов'язаних із євроінтеграцією, розширення співпраці в рамках Східного партнерства та зобов'язання щодо приєднання до Європейського Союзу.

28 лютого 2022 року, невдовзі після російського вторгнення, Україна подала заявку на членство в Європейському Союзі. 28 лютого 2022 року президент Європейської Комісії Урсула фон дер Ляєн заявила, що Україна належить до Європейського Союзу, і блок хоче, щоб Україна приєдналася, але для цього знадобиться час. Європейський парламент 23 червня 2022 ухвалив резолюцію із закликом невідкладно надати статус кандидата на членство в Європейському Союзі для України. 23 червня 2022 року Європейська Рада надала Україні статус кандидата на вступ до Європейського Союзу.

За станом на 2022 рік, Україна не має дипломатичних відносин із кількома державами: Бутаном, Кірибаті, Косовом, Науру, Палау, Папуа Новою Гвінеєю, Північною Кореєю, Росією, Сирією, Сомалі, Тайванем і Тонгою.

Двосторонні відносини

Президент України Володимир Зеленський разом з Президентом Литви Ґітанасом Науседою, Президентом Польщі Анджеєм Дудою, Президентом Латвії Егілсом Левітсом та Президентом Естонії Аларом Карісом.

Україна має дружні відносини з Польщею. Від 2004 року Польща підтримує євроінтеграційний курс України. Обидві сторони визнають державні кордони, що склалися після Другої світової війни.

Після відновлення незалежності Україна має напружені відносини з Росією. Україна і Росія були співзасновником СНД, однак між ними виник конфлікт щодо фінансово-майнової спадщини СРСР. 1997 року уряди обох країн підписали двосторонню угоду про "стратегічне партнерство", за якою російський Чорноморський флот отримав базування в Севастополі. 2003 року між Україною і Росією спалахнув прикордонний конфлікт щодо острова Тузла, який остаточно вирішений не був. Після Помаранчевої революції в Україні відносини між обома країнами погіршилися. Це вилилося в інформаційне протистояння та газові війни 2005-2006 і 2008-2009 років. Україна відмовилася підтримати Росію в російсько-грузинському конфлікті. 2010, після реваншу на президентських виборах в Україні проросійських сил, між урядами України і Росії сталося потепління у відносинах. Була підписана Харківська угода, що подовжила дію угоди 1997 року. Проте наступного 2011 року знову виник газовий конфлікт. Головною проблемою українсько-російських відносин залишається невирішеність делімітації кордонів між обома державами. Відносини з Росією ускладнюються енергетичною залежністю України і виплатою заборгованості.[195] У 2014 році після Євромайдану, де Росія підтримувала колишній режим президента Януковича, відносини повністю зруйновані на роки. У березні російські війська анексують Крим, а уже в травні Росія як агресор починає гібридну війну на сході України, яка триває по наш час. 24 лютого 2022 року президент Росії Володимир Путін оголошує про проведення на території України "Спеціальної військової операції". Через декілька хвилин після промови розпочинається бомбардування військових об'єктів, та вторгнення російських солдатів на територію України.

Від часу незалежности Україна має напружені відносини з Румунією, яка домагається перегляду кордонів. Проблемними ділянками є Чернівецька область, гирло Дунаю, острів Зміїний. 3 лютого 2009 року, за рішенням міжнародного суду в Гаазі Україна відстояла суверенітет над островом Зміїний, але втратила частину континентального шельфу багатого на нафту і газ, що відійшов Румунії. Після судового процесу Румунія саботує роботу українського каналу "Дунай-Чорне море", що є конкурентом румунських каналів в дельті Дунаю. Всупереч українському законодавству, румунські дипломатичні служби видають румунські паспорти українським громадянам в Чернівецькій області[196].

2 грудня 1991 року Канада стала першою західною країною, яка визнала незалежність України. А вже 27 січня 1992 року з Україною були встановлені дипломатичні відносини. Канада та Україна мають тісні двосторонні відносини. Україну в Канаді представляє Посольство в Оттаві, а також Генеральне Консульство у Торонто, офіси в Пікерінгу та Ванкувері. Історичні дружні зв'язки, виплекані поколіннями українських іммігрантів до Канади. Декларація "Про особливе партнерство", підписана у 1994 році і поновлена у 2001 та у 2008 роках, відзначає підтримку Канадою розвитку України та важливість двосторонньої співпраці для забезпечення стабільности та процвітання. Країни підписали низку угод та меморандумів про порозуміння у таких галузях, як торгівля, технічна співпраця, оборона та взаємна правова допомога. Проте, все ще залишаються широкі можливості для співробітництва. У вересні 2009 року Міністр закордонних справ Лоуренс Кеннон підписав з Україною "Дорожню карту", де було визначено пріоритетні сфери для двосторонньої співпраці. У 2014 році Канада активно підтримує на міжнародному рівні Україну, та засуджує російську агресію. Стосовно питань оборони, то Канада підтримує особливе партнерство між Україною і НАТО, організовуючи мовні курси, навчальні програми з питань лідерства та миротворчих операцій для українського військового та цивільного персоналу. Україна є третім за величиною учасником канадської Програми військової підготовки та співробітництва. Програма технічного співробітництва Канадської агенції міжнародного розвитку (КАМР) на даний час є єдиною програмою КАМР в Європі. Україна є однією з 20 країн, де зосереджені програми КАМР. Також Канада та Україна мають позитивні комерційні відносини.

Збройні сили

Після розпаду Радянського Союзу Україна успадкувала військовий персонал чисельністю 780 тисяч осіб на власній території і третій у світі за величиною арсенал ядерної зброї. У травні 1992 року Україна підписала договір про скорочення стратегічних наступальних озброєнь СНО-1, в якому країни домовилися відмовитися від всієї ядерної зброї для утилізації в Росію, та приєдналася до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї як неядерна держава. Україна ратифікувала цей договір у 1994 році, а до 1996 року стала вільною від ядерної зброї.

Україна здійснювала послідовні кроки в напрямку скорочення звичайних озброєнь. Вона підписала Договір про звичайні збройні сили в Європі про скорочення танків, артилерії та бронетехніки (військовий персонал був скорочений до 300 000).

Україна відіграє дедалі більшу роль у миротворчих операціях. Українські війська були розгорнуті в Косово у складі українсько-польського батальйону. Починаючи з 1992 року близько 37 тисяч військовослужбовців Збройних Сил України взяли участь у міжнародних миротворчих операціях, у тому числі в таких країнах як Східна Славонія, Ангола, Косово, Північна Македонія, Гватемала, Таджикистан, Афганістан, Хорватія, Кувейт, Сьєрра-Леоне, Грузія, Ірак, Ліван, Ефіопія тощо.

Військові з'єднання інших держав регулярно беруть участь у багатонаціональних військових навчаннях із українськими силами в Україні, в тому числі зі збройними силами США.

Після відновлення незалежності Україна оголосила себе нейтральною державою. Країна мала обмежене військове партнерство з Росією, іншими пост-радянськими країнами і НАТО з 1994 року. У 2000-х роках уряд починає схилятися до Організації Північноатлантичного договору, а також поглиблювати співпрацю з альянсом, для чого був встановлений між Україною і НАТО План дій, підписаний у 2002 році. Пізніше було вирішено, що на запитання вступу до НАТО повинен дати відповідь всенародний референдум у певний момент у майбутньому. Під час Бухарестського саміту 2008 року НАТО заявило, що Україна стане членом альянсу, коли вона захоче і коли буде відповідати всім критеріям для вступу. 2 квітня 2010 Віктор Янукович своїм рішенням, ліквідував міжвідомчу комісію з питань підготовки України до вступу в НАТО і ліквідував національний центр із питань євроатлантичної інтеграції. 12 червня 2020 року Північноатлантична рада НАТО визнала Україну партнером із розширеними можливостями (Enhanced Opportunities Partner, EOP).

Згідно з рейтингом Стокгольмського міжнародного інституту досліджень миру Україна займає 12 місце в рейтингу найбільших експортерів зброї. За даними інституту, найбільше зброї вона продає в Азербайджан, Грузію та Китай. Крім цього, Україна є експортером зброї в країни Африки - Південний Судан, Республіку Конго тощо. Керівник Центру аналізу світової торгівлі зброєю ( ЦАСТЗ) Ігор Коротченко повідомив, що Україна займає третє місце у світовому рейтингу експортерів бронемашин на період 2007- 2014 рр.

ЗСУ комплектуються шляхом призову на строкову службу чоловіків 18-27 років. Чисельність на 2015 рік становить 250 000осіб. Військове управління Збройними силами здійснює Генеральний штаб.

Адміністративний поділ

В Україні, яка є унітарною державою, існує єдиний вид територіального устрою: адміністративно-територіальний устрій (поділ). Згідно зі ст. 133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою України становлять: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. Сучасна система областей та районів України сформована з липня 2020 року, коли були утворені 136 районів (де-факто районів 140, бо 14 районів у АР Крим будуть ліквідовані лише після деокупації) замість старих 460.

Для порівняння, станом на грудень 1965 року, в Україні було 394 райони, 370 міст, 828 селищ міського типу та 32 742 сільських населених пунктів.

Демографія

Природний ріст населення України (з 1950).[211][212][213]

Найбільша кількість населення зафіксована 1993 року - 52 244 000 осіб, після чого спостерігається стійка тенденція скорочення населення за рахунок перевищення смертности над народжуваністю та еміграції, в тому числі трудової.

Україна перебуває у демографічній кризі з 1980-х років через високу смертність, особливо чоловіків працездатного віку та сільського населення, й низьку народжуваність. Стрімке скорочення чисельности населення почалося у 1993 році, як наслідок економічного колапсу. За даними всеукраїнського перепису 2001 року населення України становило близько 48,5 мільйонів осіб. За 1993-2013 рр. чисельність населення України скоротилася на 6,7 млн осіб. Позитивні тенденції в демографії з'явились у 2002 році, коли почалося повільне зростання народжуваності. В останні роки, завдяки демографічній політиці держави, народжуваність в Україні перевищила середньоєвропейські показники (11,4 на 1000населення у 2012 році), але з причини порівняно високої смертности цього недостатньо для стабілізації чисельности населення.

За даними Держкомстату, у 2012 році загальний приріст населення становив −0,17 % (зокрема, природний - −0,31 %, міграційний - +0,14 %), смертність - 14,5 на 1000населення ( 14 місце), фертильність - 1,46 дітей на жінку ( 174 місце)

У 2007 році Україна за швидкістю темпів скорочення населення обіймала 4-ту позицію у світі. За прогнозами ООН, чисельність населення України до 2050 року може становити 30 мільйонів осіб. У 2008- 2010 роках в Україні народилося понад 1,5 мільйона дітей, проти 1,2 мільйона у 1999- 2001 роках. Дитяча смертність знизилася з 10,4 до 8,9 смертей на 1000дітей у віці до одного року. Це низькі показники у порівнянні з іншими націями.

Очікувана тривалість життя при народженні: 71,57 року, місце в світі: 157, чоловіки: 66,81 р., жінки: 76,63 р. (за даними ЦРУ, 2015 р.) [24] [Архівовано 30 вересня 2015 у Wayback Machine.]

приріст населення −0,64 % (2014), місце в світі: 226

народжуваність 9,41/1000осіб населення (2014), 10,72 (2015), місце: 203

фертильність 1,53 дитини/жінку (2015), місце: 215

смертність: 15,72/1000осіб (2014), 14,46/1000осіб (2015), місце: 2

рейтинг міграції: −2,25 мігранта/1000осіб (2015), місце: 113

населення 44 429 471 ос. (разом із Кримом) (липень 2015), 31 місце в світі, 6-те місце в Європі.

Урбанізація

Кількість міського населення, за даними Всеукраїнського перепису населення станом на 5 грудня 2001 року становила 32 млн 574 тис. осіб, або 67,2 %, сільського - 15 млн 883 тис. осіб, або 32,8 %. Міста з найбільшою кількістю населення (понад 1 000 000): Київ, Харків, Дніпро, Одеса. Понад половини сільського населення мешкає в порівняно великих селах (від 1000 до 5000 мешканців). Найгустонаселенішими є східні та західні області (Донецька 166 ос./км², Львівська 116 ос./км², Чернівецька 112 ос./км², Дніпропетровська 104 ос./км²) а також Київська обл. разом із Києвом (158 ос./км²). Найнижча густота населення у південних та північних областях: Чернігівській 34 ос./км², Херсонській 38 ос./км², Кіровоградській 41 ос./км², Житомирській 43 ос./км².

Станом на 2001 рік, кількість чоловіків становила 22 млн 441 тис. осіб, або 46,3 %, жінок - 26 млн 16 тис. осіб, або 53,7 %. У віковому складі населення частка молодшого за працездатний становить 18,1 %, працездатного 58,0 %, старшого за працездатний 23,9 %.

На 1 вересня 2011 року кількість офіційно безробітних в Україні продовжує скорочуватись і становить 432,4 тис. осіб.

Віковий склад населення, зафіксований Всеукраїнським переписом населення, характеризувався такими даними:

Ґрунтуючись на останніх даних статистичних організацій різних країн Європи експерти Центру економічного аналізу "РІА-аналітика" РІА "Новости" 24 червня 2011 року провели дослідження і підготували рейтинг європейських держав за часткою витрат на харчові продукти в структурі споживчих витрат. У рейтингу брали участь усі країни Європи, щодо яких була відповідна інформація за останні роки (переважно 2010 і 2009 року). На останньому місці рейтингу (38 позиція) перебуває Україна, жителі якої витрачають половину своїх споживчих витрат на їжу.

Найбільші міста України за чисельністю наявного населення на 1 січня 2020 року[223][224]

1.

Київ

▲2 967 360

2.

Харків

▼1 443 207

3.

Одеса

▲1 017 699

4.

Дніпро

▼990 724

5.

Донецьк

▼908 456

# data[].attributes.attachment_link.title
Україна - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Україна Гімн: "Ще не вмерла України і слава, і воля" [1] "Інструментальна версія" Столиця (та найбільше місто) Київ 50°27′ пн. ш. 30°30′ сх. д.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
В.І.ЦимбалюкВ.В. Жайворонок
Посібник "Світлиця", Нр 1, Київ 1992
Родинне вогнищеНаша Україна

Кожна людина завжди з великою любов'ю і душевним трепетом згадує те місце, де вона народилася, де промайнуло її босоноге дитинство з дивосвітом-казкою у затишній батьківській оселі. То родинне вогнище, маленька батьківщина кожної людини.
У кожного з вас теж є своє родинне вогнище, є дім, в якому ви живете, де живуть ваші мама, тато, бабуся, дідусь, ваші братики й сестрички. А от коли скласти маленькі батьківщини кожного з вас, вийде наша велика держава -Україна.

Ми живемо в Україні,
Ми дуже любимо її, -

декламують малята у дитсадку і школі.

Що ж таке Україна?
Україна -це наша земля, наш рідний край, наша країна з славною багатовіковою історією і мудрими, талановитими людьми, з чарівною піснею, що дивує весь світ, багатющими народними традиціями, з мальовничою природою. Це велика держава в Європі, що налічує понад 52 мільйони чоловік і де живуть різні народи. Це гуцули, лемки, бойки, або українські горяни, що мешкають у Галичині і Буковині, у Карпатах і Прикарпатті. Це і поліщуки з українського Полісся. Українці живуть і на Середньому Подніпров'ї, або Наддніпрянщині, і на Волині, і на Поділлі, і на Слобожанщині, і на Полтавщині, і на півдні України, в таврійських степах і Криму. Крім українців, нашу землю заселяють люди інших національностей. Серед них найбільшу групу становлять росіяни, білоруси, поляки, чехи, молдавани, євреї, румуни, греки, татари, гагаузи та ін. І всі вони знайшли в нашому краї свою батьківщину.

Україна... Вона в усьому, що нас оточує; в місяці, зорях, стежці, якою ви йдете до школи, у кожному камінчику, деревці. Все це рідне і близьке кожному з нас. І червона калина, що росте на подвір'ї біля вашої оселі, і рушничок, вишитий старенькими бабусиними руками.
Україна -це й зелена трава у дворі вашого дому, на якій можна бігати, сидіти, лежати і дивитися в небо, як там пливуть білесенькі хмаринки. І в полі, і в лузі, і в лісі -вам скрізь хороше, бо ви вдома, на своїй землі. Навкруги земля ваших батьків, ваших предків.
Україна - це історія народу, який протягом багатьох віків боровся за свою свободу і незалежність. Це його славні лицарі Петро Сагайдачний, Іван Сірко, Богдан Хмельницький, Максим Залізняк, Іван Мазепа, Олекса Довбуш, Устим Кармелюк, які віддали своє життя за щастя народу. Це і такі відомі всьому світові діячі української культури, як Тарас Шевченко і Іван Франко, Леся Українка і Олександр Довженко, Микола Лисенко і Оксана Петрусенко, Марія Заньковецька і Соломія Крушельницька, Микола Костомаров і Михайло Грушевський.
Україна -це й рідна мова, якої вас вчила мама, співаючи колисанку. Вслухайтесь у неповторну красу і мелодійність рідного слова:

Ой баю мій, баю,
"Котка" заспіваю,
Щоб дитятко спало,
Горенька не знало.

Пригадайте, як у вашій оселі звучало це слово з вуст вашої бабусі, яка розповідала вам чарівні казочки, і як вчив вас цієї мови дідусь, передаючи одвічну народну мудрість.
Нашу землю, рідну домівку, Україну, що здобула незалежність і будує державу, ми повинні берегти й любити, як пише Володимир Сосюра:

Любіть Україну, як сонце, любіть,
Як вітер, і трави, і води,
В годину щасливу і в радості мить,
Любіть у годину негоди!.,
Любіть Україну у сні й наяву,
Вишневу свою Україну,
Красу її, вічно живу і нову,
І мову її солов'їну.

Запитання і завдання:

1. Прочитайте виразно вірш Надії Голуб:

Розквітай, прекрасна Україно,
Рідна земле, матінко моя.
Хай лунає мова солов'їна,
Пісня неповторная твоя.
Хай смереки, ясени й тополі,
Квіти, луки, трави і сади
Шепчуть вірші щедрі, добрі, вольні,
Чисті, із джерельної води.
Нам би вічно милуватись нею,
А лихі дороги обминуть, -
Дай напитись серцем і душею :.
І піти з тобою в мрійну путь.
Розквітай, прекрасна Україно,
Рідна земле, матінко моя.

2. Вивчіть народні прислів'я і приказки:

Кожному мила рідна сторона.
Не забувай свій рідний край.

3. Відгадайте загадку, звернувши увагу на перші букви кожногорядка:

У червоному намисті
Коло річки в зелен-листі
Розпишалася калина,
А із нею й тополина,
Їде візник, тихо стане,
На калину ніжно гляне,
А в уяві щось постане.
Як ви думаєте, що саме?

4. Словникова робота.

край країна Україна

Де найкраще місце на землі?

Відомий український письменник Василь Скуратівський розповідає таку історію.
У село приїхав колишній його мешканець. Так склалася доля, що він юнаком виїхав на Далекий Схід. Потім була війна, відбудова. І ніяк йому не вдавалося відвідати землю, де віннародився.
Чоловік весь час жив надією, що побуває на березі свого дитинства. І тільки на схилі літ приїхав у рідне село. Йому було вже за сімдесят. Разом з ним приїхали два онуки. Зі станції всі поїхали прямо на Горбатенкове печище -до зруйнованої, розваленої печі.
"То дарма, що вже немає хати, але є земля, де вона стояла і де я босоніж вибігав своє дитинство. Одвезіть мене на батькове подвір'я", -просив чоловік.
Не дочекавшись, поки зупиниться віз, він швидко зліз, обійшов піч, обмацав камінці, уламки цегли, потім вичвалав на пагорб, де стояла стара груша-дичка.
А старі односельці, що стояли внизу, тихо говорили; "А тягне-таки людину в рідні краї". Недарма в народі мовиться: "Там земля мила, де мати народила".
Як гарно Василь Симоненко у вірші "Лебеді материнства" сказав про те, що означає для людини рідний край;

Можна вибрать друга і по духу брата,
Та не можна матір рідну вибирати.
За тобою завше будуть мандрувати
Очі материнські і білява хата.
І якщо впадеш ти на чужому полі,
Прийдуть з України верби і тополі,
Стануть над тобою, листям затріпочуть,
Тугою прощання душу залоскочуть.
Можна все на світі вибирати, сину,
Вибрати не можна тільки Батьківщину.

Не можна ніколи забувати найріднішого, найтеплішого батьківського двору, рідного лісу з його тендітними молодими берізками, кремезними дубами, першими весняними пролісками, першими осінніми опеньками, солодкими полуницями, дорогого кожному веселого щебету птахів, що знову повертаються до рідних гнізд.
Тут найкраще місце на землі. Тут, де ви почали ходити, говорити, вчилися справедливості, доброти, де посадили першу квіточку, де виростили перше деревце, де побачили першу веселку, де почули спів жайворонка в небі.
Ось як добре написала про свої рідні місця, про обереги свого дитинства учениця Леся Мостицька:

Україна -це ліс та долини,
Це широкі квітучі поля,
Це маленька щаслива дитина
І найкраща матуся моя.
Україна -це пісенька щира,
Це струмок, що біжить до Дніпра,
Це містечко ріднесеньке Сквира.
Я бажаю йому лиш добра.

Тут, де народилися ви, ваші батьки і рідні, ваші пращури, -місце наирідніше, найдорожче для вас. Тут ваш дім.

Запитання і завдання:

1. Запишіть вислів: "Там земля мила, де мати народила".
2. Виразно прочитайте вірш В. Симоненка "Грудочка землі":

Ще в дитинстві я ходив у трави,
В гомінливі трепетні ліси,
Де дуби мовчали величаво
У краплинах ранньої роси.
Бігла стежка в далеч -і губилась,
А мені у безтурботні дні
Назавжди, навіки полюбились
Ніжні і замріяні пісні.

В них дзвеніло щастя непочате,
Радість невимовна і жива,
Коли їх виводили дівчата,
Як ішли у поле на жнива,

Ті пісні мене найперше вчили
Поважати труд людський і піт,
Шанувать Вітчизну мою милу,
Бо вона одна на цілий світ.

Бо вона одна за всіх нас дбає,
Нам дає і мрії, І слова,
Силою своєю напуває,
Ласкою своєю зігріва,

З нею я ділити завжди буду
Радощі, турботи і жалі,
Бо у мене стукотить у грудях
Грудочка любимої землі.

3. Словникова робота.

батько батьківський батьківщина Батьківщина

Вогник рідної хати

Із знання свого родоводу починається кожна людина. А коріння її закладене в батьківській домівці, в материнській пісні.
Усіх членів сім'ї завжди об'єднував живлющий родинний вогник. Від матері до доньки передавалися старанно вишиті рушники, сорочки; від батька до сина -земля, любов до неї,
вміння відчувати її болі, чути її голос.
Й до сьогодні зберігаються ці родинні традиції. Сім'я, що не вберегла вогника, накликає на себе біду. Вогонь здавна оберігав оселю, біля нього росли діти, він вважався священним.
Раніше біля вогню довгими зимовими вечорами збиралися за вишиванням чи куделею. Туг часто співали пісень, сумних і веселих. Тут бабусі розповідали своїм онукам цікаві казочки. Тут старенькі дідусі, зібравши кмітливих, допитливих онуків, оповідали цікаві історії, бувальщини.
Тут, біля родинного вогнища, вчили поважати свій рід, розповідали про його старійшин, про те, як вони жили, що робили, які пісні співали. Тут вчили поважати людей, бути добрими, чуйними до ближніх своїх, вчили дітей допомагати один одному, любити одне одного. Зібравшись усією родиною, вирішували, як мають відзначати свята, що мають робити наступного дня, як мають жити, щоб не було соромно перед людьми.
І такі спільні зібрання біля родинного вогнища залишались у пам'яті людини на все життя як найсвітліша згадка про своє дитинство, про свою сім'ю, про родинні традиції. Як гарно про це пише Андрій Малишко:

Та де б не ходив я в далекій дорозі,
В чужім чи у ріднім краю,
Я згадую вогник у тихій тривозі
І рідну хатину свого,

Бо дивляться в далеч засмучені очі,
Хоч тінь там моя промайне,
Бо світиться вогник у темнії ночі,
Мов кличе додому мене!

Запитання і завдання:

1. Як ви проводите вільний час своєю родиною? Які родинні свята відзначаєте?
2. Розпитайте бабусь, дідусів, що вони колись робили, як збиралася вся сім'я". Чи були в них родинні свята?
3. Вивчіть народні прислів'я:

Нашому роду нема переводу.
До свого роду хоч через воду,

4. Словникова робота.

рід рідня родина родовід народ

Батьківський поріг

Рідна домівка... У цих словах всі людські сподівання.
Про власну хату співано в багатьох піснях. Тільки в рідних стінах людина почуває себе господарем.
Наші предки, заселяючи нові землі, вибирали найживописніші місця, біля води, з багатими угіддями, зручні для оборони від ворога. Адже там мали постійно жити їхні родини.
У народі говорять, що чоловік за життя повинен збудувати дім, посадити дерево, виростити дитину.
Хати у нас в Україні будували з дерева, глини, соломи, очерету, лози. Верхні їх частини завершали різьбленими силуетами кінської голови, що була символом-оберегом "од злих духів".
Не тільки у свята, а й у будні господині білили хату, розписували. стіни, сволоки, стелю, піч. Долівки були земляними, їх збивали з червоної глини. Щосуботи і на свята долівку змащували, а коли вона висихала, застеляли пахучим різнотрав'ям; татарським зіллям, м'ятою, чебрецем. Під вікнами оселі висаджували півники, мальви,
півонії, бузок та калину.
Поріг хати завше нагадує отчу домівку. А які красиві розмальовані або вирізьблені вікна з "чорнобривими очима"!
Та оновлюються наші оселі. Відходять хати з солом'яними капелюхами, виростають нові будинки. І всі вони на одне лице -сірі стіни, ніде ні різьби, ні розмальованих віконниць, струнких мальв, що ніби заснули біля хати, пахучої, ніжної матіоли,
Споконвіку хата виконувала своє призначення родинного вогнища, де вчили любити батьків, природу, навчали спостерігати, як дихає земля, росте трава, виблискує досвітковим сонцем роса на моріжку, сприймати запах руги-м'яти, прислухатися до щебету
солов'я.
Рідна хата! Оспівана в піснях, вона завжди буде символом добра і надії, ЇЇ незгасимий вогник світитиметься теплом маминої любові, вірою в добро. Хто б що не говорив, Вітчизни без рідної домівки не було й не може бути. Як мовиться в пісні, батьківщина починається з рідного порога, а отже, -з отчого дому,
Не завжди в Україні жилося легко. Наші предки, шукаючи кращого життя, багатших земель, вирушали до Америки, Канади, Австралії. Але багатьох із них любов до рідної землі кликала назад, додому, до батьківського порогу, і вони, долаючи перешкоди, поверталися знову до отчої оселі, припадали вустами до рідної землі, по якій ходили їхні батько-мати. Ці люди вже ніколи не покидали рідної землі.
На чужині і дерево не так росте, і звір не так себе почуває. Добре про це сказав український поет Олександр Олесь у вірші "На чужині":

Ой, чого ти, тополенько,
Не цвітеш?
Чом пожовклу головоньку
Хилиш-гнеш?
Чом з вітрами-парубками
Не шумиш?
А засмучена-засмучена,
Мов з нелюбом заручена,
Все мовчиш?
Тільки часом до хмароньки
Скажеш ти:
"Ой, хмаронько, ой, чаронько,
Не лети,
Зірви з мене це листячко,
Це листячко-намистечко
Без краси.
У рідну родиноньку
Віднеси.

Ніколи не забувайте місця, де ви народилися, виросли, де вас навчили ходити, говорити, любити людей.

Запитання і завдання:

1.Якими словами називають приміщення, де живе людина?
2. Розпитайте у ваших бабусь і дідусів, якою була їхня домівка.
3. Відгадайте загадки:

Два братики-вусатики,
В обох жовтенькі сорочки,
Стоять у кутку,
Повисували язички.

Тік-так, а з місця ніяк.

4. Словникова робота.

будинок хата оселя
господа помешкання отчий дім домівка

Світлиця

У кожної людини є її домівка, вулиця, село, місто, 1 куди б вона не їхала, куди б не йшла, ніколи не забуває рідного дому, де народилася і виросла.
Нині багато з вас живуть в просторих і світлих квартирах, але в давнину всі люди будували самі собі хату. На будівництво йшло багато часу, більше року, ї була хата не цегляною, а дерев'яною чи глиняною. Спочатку потрібно було навозити з лісу дерева. Потім усі рідні, близькі, сусіди, односельці допомагали будувати житло.
Будиночки, хоч були і невеликими, але теплими, чепурними, завжди вікнами до сонця. Навколо хати -призьба; в теплі сонячні дні на ній можна було відпочивати або щось робити, просушувати одяг. Обсаджували хату мальвами, м'ятою, півниками, нагідками, квасолею. Всі дуже любили свою домівку. Хай вона була небагатою, невеликою, але своєю.
"Постав хату з лободи, а в чужую не веди", -співали дівчата своїм нареченим. Квітник і садок відгороджували парканом, щоб худоба не витоптала. Хату тримали завжди в чистоті й порядку, а допомагали в цьому діти. На комині малювали півнів, різні квіти, і якщо хто з дітей умів гарно малювати, то старався сам виконати цю роботу. Всі знали, що хата без малюнків -не хата, а пустка. Дбали також про те, щоб у домі був красивий посуд. Тато з ярмарку привозив глечики, куманці, миски. Ними користувалися в побуті. Гордістю кожної оселі був рушник, вишитий бабусею, матінкою або сестрою; Рушники висіли скрізь -на вікнах, на образах, на стінах. А які гарні вишивки на пошиванках, скатертинах, плахтах, сорочках!
Краса супроводжує українця протягом усього життя.
Гордістю кожної оселі була й піч. Майстрував її найкращий пічник на селі. Сам і перевіряв, чи яскраво горить, а отже, чи буди щастя в новій хаті. Бо як дим іде на хату -жди біди. Піч займала багато місця, але його ніхто не шкодував, бо піч -то друга мати: і обігріє, й нагодує, й обсушить. А як гарно пахне від неї стравами, сушеними яблуками, насінням. А ще піч важлива тому, що хліб пече. Хліб пекла мати чи бабуся в середу або в п'ятницю. Тоді він особливо вдавався. Готові паляниці складали на столі, прикривали рушником.
Крім печі, в світлиці стояли ще й меблі, які тато або дідусь робили своїми руками. За піччю була жердка. На ній висів одяг і рушники. У звичайні1 дні добро лежало в скрині, а у свята бабуся вивішувала його на жердку, щоб гості побачили. У будень на жердці сушили одяг, бо тепло поряд. А під жердкою -піл. На ньому спали, працювали, гралися діти, під полом зберігалися хатні речі. Батько майстрував полиці з посудом, мисник, лави, ослони, стіл. Стіл у хаті завжди мав своє місце -у кутку під образами. Крім хліба, накритого рушником, на стіл нічого не клали. Особливо великим гріхом вважалося класти на стіл шапку, Якщо в родині були школярі, їм дозволяли виконувати уроки за столом. Український народ завжди прагнув грамоти, У хатах, де були грамотні, тримали книги: граматику, псалтир, часословець, Біблію, "Кобзар".
Українці -народ талановитий, співучий. Свою рідну домівку, власну оселю він оспівав у піснях, Ось із якою любов'ю співається про українську хату в одній з відомих пісень:

Хата моя, біла хата,
Рідна моя сторона.
Пахне любисток і м'ята,
Мальви цвітуть край вікна.

Хата моя, біла хата,
Казко тепла й доброти.
Стежка від тебе хрещата
В'ється в далекі світи.

В хаті спокійно й затишно,
Вечір десь бродить в гаю.
Мати задумливо й ніжно
Гладить голівку мою.

Мамо, чого зажурились?
Дайте тепла ваших рук.
В хаті на згадку лишились
Болі й тривоги розлук.

Запитання і завдання:

1. Чим прикрашали українську світлицю?
2. Які квіти й дерева садили біля оселі?
3. Відгадайте загадки:

Поле скляне, а межі дерев'яні.
Чорний собака скрутився, лежить, не гавкає, не кусає і в хату не пускає.

4. Словникова робота.

світати світло світлий світило світличка

світлячок світелка світлиця світилка

Українська піч

У кожній оселі існував непорушний звичай: як тільки родина заселяла нове житло, у ньому обов'язково мали бути піч, стіл і пікна діжа. У народі казали: "Без столу, печі й діжі немає тепла і їжі".
Дівчатка змалку вчилися працювати,допомагати своїм батькам. Про не змащену, не прибрану піч говорили, що це все одно, що нєвмита дівчина.
Ви знаєте, що в селах влітку дорослі з ранку до вечора в полі, а діти, залишившись удома, бавилися в цікаві ігри. Причому вони наслідували працю батьків. Дівчатка, спорядивши на пригорбку піч, замішували піскове "тісто", роблячи з нього палянички, "Буханці", прилаштувавши на листочках подорожника, випікали на сонці. Хлопчики, ставши в коло, розгадували загадки.
-Чим хата багата? -запитував "князь", що стояв у центрі.
-Хлібом і родиною, -відказував той, кому випала черга відповідати.
-Звідки сонце сходить? -звертався ватаг до іншого,
-Із хати.
-А хліб?
-З пікної діжі.
-А ти скажи мені таке: в беззубого діда залишилася скоринка до обіду. Як йому з'їсти її? -запитував "князь" у найменшого. Якщо хлопчик не міг відповісти, його виручав сусіда:
-Аби хліб, а зуби знайдуться.
-Без зубів лихо, -додавав з гурту інший, -а без хліба гірше.
Коли ігри закінчувалися щасливо, вважалося, що "хлібопеки" виконали свій обов'язок. Якщо ж хтось не міг відповісти на запитання, "князь" приказував: "Грушка-минушка, а хліб -кожен день. Ото іди назбирай дровець, заміси тісто, випечи хліб і почастуй нас!"
Ось так малі діти знайомилися з працею дорослих.
Найважливішим призначенням печі було те, що в ній пекли хліб. Господиня добре протоплювала піч березовими дровами, дерев'яною кочергою розгрібала жар. Клала на дерев'яну лопату капустяний листок, змащений олією або обсипаний борошном, і
обережно саджала хлібину на гарячу черінь. Готові паляниці складала на столі, прикривала рушником. У хаті в цей час було тихо і мирно, інакше хліб не вдавався. Не можна було класти хліб сподом угору, не можна різати від себе або приклавши до столу,
а тільки до грудей.
Піч служила не тільки для випікання хліба. Це була й своєрідна сушарка для зерна, цибулі, саджанців. На печі або лежанці, що була біля печі, можна було гарно виспатись і дітям, і літнім людям, погріти, як вони казали, старі кістки. Піч ставала у пригоді й тоді, коли потрібно було вилікуватися від простуди.
Біля печі було багато прилаштунків (підпіччя, припічок, запічок), де зберігалися різні речі хатнього вжитку. Піч, врешті, уособлювала в собі тепло, домашній затишок, родинне вогнище. Тому вона так шанувалася в народі.

Запитання і завдання:

1. Відгадайте загадки:

Корова без ніг, без тіла -скирту соломи з'їла.
Біля тіла вуха є, а голови немає.

2. Для чого була потрібна піч у хаті? Що робили, щоб піч була красивою, привабливою?

3. Розучіть скоромовку;

Смаженю смажив,
Смажив Саша, -
Замість смажені
У Саші сажа.

4. Намалюйте українську піч. У кого в селі є бабуся, що пече хліб, придивіться, як вона це робить.

5. Словникова робота.

пекти пікний піч підпіччя
припічок запічок печиво

Старовинні речі хатнього вжитку

Сьогодні ми з вами помандруємо до знайомої вже вам бабусиної хатини. Про неї ви вже багато знаєте. Та чи знаєте ви, що має бути в кожній світлиці? Спробуйте відгадати:

Ходить, ходить,
А в хату не заходить. (1)

Підсмикане, підтикане,
Всю хату збігало,
Під припічком сховалося. (2)

Що то за постіль,
Що висить на стелі? (3)

Маю чотири ноги,
Ще й чотири роги.
В полотно мене вбирають,
їсти й пити заставляють, (4)

Людей годую, сама голодна,
Часом гаряча, часом холодна. (5)

Маю рот і одне вушко.
Хто такий, вгадай? (6)

Завітаймо у давню українську світлицю. Там побачимо багато такого, чого не зустрінеш у сучасній квартирі.
Українську світлицю прикрашала піч, що розміщалася ліворуч від вхідних дверей і була обернена своїми челюстями (отвором), як колись казали, до передньої стіни з вікнами. Близько печі стояли різної форми горщики, горнята, в яких варили їжу, глечики для молока, макітра для перетирання маку. Збоку -пікна діжа для вимішування тіста. Біля печі -лопата для саджання хліба на гарячу черінь.
У нижній частині печі містилося підпіччя, куди клали рогачі, кочергу, віник та інші речі домашнього вжитку. Закривала піч заслінка.
Домашній посуд (дерев'яні, ложки І миски, полумиски, кухлі, ножі) зберігався на спеціальних полицях або в миснику, що містився збоку від дверей і над ними. Тут же була і хлібна полиця.
Навпроти печі оздоблювали парадний кут або вугол, що називався покуть. Це було місце для образів. Прикрашали їх вишиваними рушниками, цілющим зіллям і квітами.
Тут же ставили стіл, застелений скатертиною, На ньому клали хліб, накривали його теж рушником. Біля столу розміщалася довга дерев'яна лава, яку на свята прикрашали домотканими ряднами, а в заможних сім'ях -килимами. Збоку стояв маленький переносний ослінчик. Зліва від столу, здебільшого в кутку біля стіни, стояла скриня, де зберігався одяг до свят, рушники для нареченої, різнокольорові стрічки.
Уздовж тильної стіни хати будували дерев'яний настил у рівень з пічною лежанкою, так званий піл. Удень він використовувався для хатніх робіт, а вночі на ньому спала родина.
На стіні над спальним помостом часто прилаштовували жердки, або вішалки для одягу. У багатьох оселях до сволока підвішувалася колиска.
Раніше не всі люди мали можливість придбати собі гарну сукню, а тому самі виготовляли нитки і ткали полотно. Майже в кожній оселі біля вікна стояв ткацький верстат.
Ми здійснили невеличку подорож у давню українську хату І побачили чим вона багата, які речі домашнього вжитку вона зберігала. Пам'ятаймо про них, адже вони характеризують побут нашого народу.

Запитання і завдання:
1. Які речі домашнього вжитку були в традиційній українській світлиці? Які з них залишились і понині, а про які ми тільки довідуємося з розповідей бабусі чи вчителя?
2. Розучіть скоромовку:

Прокіп, Прокіп, продай окріп.
Прокіп сидить, окріп кипить.

3. Розгадайте чайнворд, у якому зашифровані назви предметів і явищ з побугу українського народу.

Чайнворд (слово-ланцюжок) -гра-задача, у якій послідовно розташовані клітинки заповнюються так, щоб відгадувані слова утворили ряд, де остання буква попереднього слова є першою буквою слова наступного,

а. Старовинний зимовий одяг.
б. Поширений масовий народний танок, учасники якого ходять по колу
з піснями.
в. Будівля для житла, будинок.
г. Предмет, яким розтирають у макітрі мак, пшоно.
д. Прикраса з коралів, перлів, яку жінки носять на шиї.
е. Ікона.
є. Короткий алегоричний опис подій, предметів, які треба впізнати, відгадати.

4. Словникова робота.

горщик глечик горня

макітра кочерга рогач

лопата заслінка мисник

Бабусина скриня

Якось Сергійко відвідав свою бабусю, щоб записати з вуст старенької пісні, прислів'я та приказки. Господиня якраз мастила призьбу. Вони розговорилися.
"Оце чепурю оселю, -завтра мас навідатися внучка, -сказала старенька -Коли починаються канікули, то вона одразу їде в село. Я її навчила вишивати хрестиком і гладдю, а це хочу показати найдавнішу поліську штуку -занизування білим по сірому і сірим по білому. Про неї вже мало хто знає навіть із старших людей.
Як згустилися перші сутінки, ми увійшли до хати. У світлиці пахне чебрецем, м'ятою і материнкою. Гомонимо про те, про се. І враз погляд припав до парадної стінки скрині, де був зображений козак Мамай. На сьогодні це справді було рідкістю, адже такі давні вироби -неабияка цінність.
Бабуся повагом підійшла до скрині, мовила: "Це мій найдорожчий скарб. Його подарувала мені мати, а матері її мати, котрій у спадок привіз батько з Полтавщини. У нас здавна існував звичай: дівчина, перш, ніж вийти заміж, має розжитися на скриню, наготувати рушників для сватів, сорочок, блуз, пошиванок, словом, обзавестися посагом. По цьому судили й оцінювали рід, здібності нареченої. Дівчина, яка не спромоглася наготувати приданого, вважалася ледащицею, а тому матері й бабусі привчали дітей до праці, до рукодільництва..."
Скрегнуло вікно скрині, і зсередини донісся запах полину й чебрецю. У прискринку лежали дбайливо загорнуті пакуночки з усілякими паперами, фотокартками, а серед них і традиційні жіночі речі -коралі, брошки, навіть ґудзики.
"А знаєш, -перекладаючи припаси, мовила бабуся, -тільки-но приїздить у гості онука, для неї нема кращої забави, між передивлятися скриню. Усе її цікавить, і я залюбки розповідаю, як ми колись жили, що для чого призначалося; бувало, коли тоскно стас на душі, то й сама сяду біля неї і наче перебираю свою історію; кожна річ таїть у собі спогад. Ось, скажімо, мій весільний вінок нагадує молодість, а ця запаска -подарунок матері, ясеневу ложку вистругали мені на спомин батько..,"
Уважно роздивляюся цю своєрідну колекцію й сам проймаюся цікавістю, бо кожен предмет -частка людського життя, сімейного родоводу.
На самісінькому дні ретельно складені рябчуни та рядюжки, колись ткані господинею, поруч святкові й буденні фартухи, сорочки, у прикутку вузлик "з одягом на смерть". Серед різноманітних рукодільних виробів згорток прозорої, чимось схожої на марлю тканини. То був серпанок. Тоненьке й прозоре полотно лягало на лаву. Господиня розправляла його, просвічувала на вікно, припасовувала на свою ще досить статечну фігуру. "Як ти
думаєш, сподобається онучці?" -допитувалась бабуся. -"Іще
б, -підтримав я добрий бабусин настрій. -Очевидно, ні в кого такої блузи не буде". -"А я ще вишию отаким узором, -вона витягла зі скрині розмережений барвистим шитвом рукав. -Хай згадує, що була в неї бабуся..."
Багато чого цікавого зберігалося в бабусиній скрині, і всім цим дуже дорожили в кожній сім'ї, в кожній оселі.
(За Василем Скуратівським)

Запитання і завдання:

1. Чому скриня була гордістю кожної оселі? Чому вона була обов'язковою в кожній світлиці?
2. Для чого в скриню клали різні трави?
3. Розпитайте у своїх бабусь про те, що зберігали ще їхні мами та бабусі в скринях.
4. Відгадайте загадки:
Загородив дід хлівець для п'яти овець. Зуби є, а рота немає.
5. Словникова робота.

баба бабуня бабунечка бабуся бабусечка бабусенька

Український рушник

Сьогодні чудовий сонячний день, і бабуся заходилася просушувати все, що було в скрині. Ганнуся й собі стала допомагати. А невдовзі все подвір'я було обвішане бабусиним добром. Спідниці, сорочки, килимки, скатерки, серветки, а серед них -найяскравіші рушники. Багато рушників.
-Бабусю, де ви придбали так багато рушників? -запитала внучка.
-Не придбала, доню, а наткала і навишивала, *-відповіла старенька.
Ганнуся просить бабусю розповісти їй про рушничок.
Бабуся лагідними очима дивиться на онуку і підходить до рушника. І ось вони вже сидять за столом, а бабуся натрудженими І ніжними руками розгортає складочки рушника. Немов журавлині крила, розкинувся він на столі. Ще мить -і мережковою вишивкою помандрували вони з бабусею в казку.
Ось ідуть вони полем. Навкруги розчервонілися маки, випнулося вгору золоте колосся, віддає теплом чорна матінка-земля.
Заходить сонце. Червоніє, немов великі жорна, над обрієм, аоуся тримає онуку за руку, і вони йдугь. Ідуть... назустріч сонцю.
-Бабусю, -питає онучка, - адже ці маки і колосся, і земля це наш рушник?
Бабуся посміхнулась і хитнула головою;
-Так. Ось вони йдуть поміж маками, а ті ніби вітаються з ними, кивають червоними голівками.
-Бабусю, а що це за поле -все маки та маки?
-Це, дитино, моя радість, а ось... -бабуся нахилилася до землі і взяла грудочку в руку, -мій смуток. Кожна господиня, вишиваючи рушник, виливала на ньому свою радість і свій смуток. Червоний колір -то радість, а чорний -то печаль. Але в моєму рушникові, як бачиш, більше маків.
Ганнуся посміхнулася, І вони пішли далі.
-Ой, бабуню, а що то за чоловічки край поля?
-А то -обереги. Такі чоловічки завжди стоять на кінці рушника. Вони -наші охоронці. Оберігають дім від лиха.
Потім онука просить бабусю розповісти, для чого людям рушники.
І знову полилася тиха, задушевна розповідь бабусі;
-У різних місцях України побуговий рушник називають по різному: утиральник, утирач. Від сивої давнини і до наших днів у радості і в горі рушник був незамінимою часткою нашого побуту, Ознакою охайності І працьовитості кожної жінки є прибрана хата, а в ній -чистий рушник напохваті, Є така народна пісня, е якій мати навчає доньку:

Тримай хаточку, як у віночку,
А рушничок на кілочку,

Без рушника не обходилася жодна подія у людському жиггі. По всій Україні поширений звичай перев'язувати рушниками сватів у разі згоди дівчини на одруження. Кожна дівчина готувала собі заздалегідь весільні рушники. Під час шлюбу молоді ставали на весільний рушник. На Україні поширений звичай накривати рушником хліб на столі і підносити його дорогому гостеві також на рушнику.
Дбайлива господиня обвішувала рушниками свою хату. Прибрана рушниками, килимами, гарним посудом, мальованими меблями, хата виглядала як писанка.
Не обходилися без рушників і в час смутку, коли помирала дорога людина. На рушниках, а то й просто на довгих полотнах і сьогодні спускають домовину в могилу.
А коли син вирушав з дому в далеку дорогу, мати дарувала йому рушник як оберіг від лиха і бажала, щоб рушничком йому слалася дорога в житті. Про це співається у відомій пісні Платона Майбо-роди на слова Андрія Малишка:
Рідна мати моя, ти ночей не доспала
І водила мене у поля край села,
І в дорогу далеку ти мене на зорі проводжала,
І рушник вишиваний на щастя дала...

Заслухавшись такої цікавої розповіді, Ганнуся каже:
-Бабусю, а ви навчите і мене вишивати рушник?
-Обов'язково навчу. Адже рушник і нині прикрашає наш дім. Я тебе навчу вишивати і гладдю, і хрестиком.
-А це неважко? -невгавала внучка.
-Запам'ятай, доню, у народі кажуть: "Ледачому завжди тяжко, а вмілому всяка робота легка".
Ганнуся часто згадує оцю рушникову казку, цікаву оповідь бабусі. І завжди перед її очима лагідна бабусина посмішка.

Запитання і завдання:
1. Що розповіла бабуся внучці про рушник? Яке його призначення?
2. З якою метою мати дарувала синові рушник, коли він вирушав
у далеку дорогу?
3. Як ви розумієте прислів'я, пригадане бабусею?
4. Відгадайте загадку: "Усіх обшиваю, сама одягу не маю".
5. Складіть загадку про рушник.
6. Словникова робота.

рука рученьки поруч рушник
рушничок заручини ручатися

Сорочка-вишиванка

Якби ви тільки знали, як Ганнусі цікаво з бабусею. То вона якусь казочку розкаже, то пісню заспіває, а то часто й просто молодість свою згадає. А ще любить бабуня вишивати. Ось і зараз вони з Ганнусею захоплені шиттям: бабуся вишиває сорочечку для внучки, а Ганнуся -для своєї ляльки Катрусі.
-Ниточка до ниточки -та й квіточка, а ниточки, як і квіточки, оберігають дитя від наслання, -промовляє бабуся.
-Кладу ниточку на щастя, на здоров'я дитині, щоб росла міцною та сильною, розумного та красною, як зоря довіку. Жовту нитку в сонця візьму, а зелену -в трав. Подарує небо синю, зіронька -багряну.
Захоплювалася бабуся шиттям, захоплювалась і розповіддю.
-Було повір'я в Україні, що сорочка, вишита і подарована на добро, на хороше життя, буде оберігати людину. Сорочку вишивали і дарували не будь-кому, а особливо близьким рідним: дитині, братові, женихові, чоловікові.
Як я малим збирався навесні
Піти у світ незнаними шляхами,
-Сорочку мати вишила мені
Червоними і чорними нитками, -
співається в пісні.
Іздавен, як тільки в родинах підростали дівчата, бабусі й матері намагалися наготувати придане -вишитих блузок, сорочок, рушників, пошиванок, наткати полотна.
Готуючись до весілля, дівчина вишивала молодому та його батькам сорочки, а юнак, у свою чергу, мав пошити ялові чоботи. Звичай дарувати сорочку своєму судженому давній. Виготовлений дівчиною одяг вважався і високою формою уваги, і утвердженням почуттів. Юні майстрині намагалися вкласти у виріб не тільки хист і здібності, але й душу.
Слухає Ганнуся бабусю, а самій аж плакати хочеться: заплуталася нитка, і соромно признаватися. Але бабуся вже виглядає з-під окулярів, похитує головою та й ніби жартома:
-Невмілій швачці і голка з ниткою заважають. Розплутала бабуся онуці нитку та й продовжує собі далі, ніби нічого й не сталося:
-За особливостями крою розрізняють три види сорочок; тунікоподібні, це коли полотно перегнуте навпіл на плечах, з вирізом для голови, сорочки з уставками і сорочки з кокеткою. Комір сорочки міг бути стоячим, викладеним, з лиштною, зібраною горловиною на вузеньку обивку або нитку. Саме таку сорочку ми вишиваємо з тобою.
І хороше, й радісно Ганнусі з бабусею. Яка вона мудра і які в неї золоті руки.

Запитання і завдання:
1. Чому дівчинці цікаво з бабусею?
2. Чого навчала старенька внучку?
3. Кому дарували сорочку за давнім звичаєм?
4. Розучіть скоромовку:
Сім дочок-сіроочок Вишивають сім сорочок.
5. Як ви розумієте сказане бабусею прислів'я: "Невмілій швачці
і голка з ниткою заважають"?
6. Словникова робота.

шити шиття шило вишивати вишивання

вишиванка пошиванка прошва швачка

Хліб-сіль на столі

За всіх часів і в усіх народів було найбільшою святістю, коли лежав на столі хліб. Тяжко він доставався в давнину.
У підобідню пору, коли мали вертатися із жнивування батьки, діти наввипередки бігли зустрічати натруджених косарів, У кожного з них теліпалася біля паска торбинка, і, зупинившись, нені видлубували окрайці, приказуючи: "Це хлібець від зайця". Вірили І не вірили діти в ті слова, але з яким смаком ївся той хліб!
"Хліб від зайця" -це частування дітей невикористаним у полі сніданком. Батьки ніколи не залишали у полі хліба, не викидали його, несли додому як святиню своїм дітям.
А бувало, біля двору винесе бабуся буханець, розкрає його на скибочки, притрусить кожну дрібком солі -і така смакота! Бабця ще й прикаже: "їжте на здоров'я та сили набирайтеся. І запам'ятайте, мої голубчики, бабину приказочку: не ми хліб носимо, а хліб нас, Будьте бережливими й ощадливими, бо лихо тому випаде, хто злегковажить хлібом нашим насущним".
Паляниця, за добрим українським звичаєм, мала неодмінно лежати на столі, і ніхто, навіть діти, не насмілювалися покласти її сподом догори. Хліб був мірилом життя. Будь-яке свято не обходилося без паляниці. Народжувалася дитина -йшли з хлібом, виряджали сипа в далеку дорогу -і мати ув'язувала в рушник житній окраєць, справляли весілля чи будували хату -неодмінно приходили з книшем, дорогих гостей також зустрічали хлібом-сіллю.
Без хліба наш народ не уявляв свого життя. Навіть діти шанобливо називали його "папа". Пригадайте, як маленькими діти кажуть мамі: "Хочу папи!" Він був потрібний людині, як батько в сім'ї.
А ще хліб уподібнюють до сонця. Литовський поет Едуардас Межелайтіс сказав: "Хлібина -це справжній осколок сонця на моїй землі".
І дійсно, рум,яна і кругла українська паляниця чимось подібна до сонячного світила.
Поруч з хлібом народ завжди ставив сіль, бо без солі він теж не уявляв собі життя. Недаремно складено прислів'я: "Без солі не смачно, без хліба не ситно". А ще кажуть: "Уклоняємось вам хлібом і сіллю". Колись чумаки, щоб забезпечити людей сіллю, їздили по неї дуже далеко -аж у Крим. Тому сіль і хліб, що діставалися людям важкою працею, вважалися дорогим набутком і завжди шанувалися в народі.

Запитання і завдання:
1.У яких українських звичаях і обрядах використовується хліб?
2. Розучіть скоромовку:
На печі, на печі
Смачні та гарячі
Пшеничні калачі.
Хочеш їсти калачі -
Не лежи на печі.

3. Як ви розумієте прислів'я і приказки:
На чорній землі білий хліб родить.
Без солі, без хліба немає обіду.
Хочеш їсти калачі -не сиди на печі.
4. Відгадайте загадку:
У воді росте, у воді кохається,
А кинь у воду -злякається.
5. Розучіть дитячу народну гру "Печу, печу хлібчик".
Для проведення гри діти стають розірваним колом лицем до середини. Перед кожним -умовна піч, під руками ніби діжа з тістом, праворуч лопата. Діти співають:
Печу, печу хлібчик
Дітям на обідчик. ..
У цей час вони вдають, що місять хліб у діжі. Коли співаються
слова:
Беру, беру папку,
Кладу на лопатку,
діти трохи присідають, опускають обидві руки вниз, щоб набрати тіста, а потім усі піднімаються, тримаючи "тісто на лопатці" -ліва рука спереду, права трохи ззаду. На словах:
Шусть у піч!
Шусть у піч!
кидають "тісто лопатою" у "піч", виступаючи лівою ногою вперед, а праву залишаючи на місці. Так повторюється кілька разів.

6. Словникова робота.
хлібина паляниця буханець книш калач

перепічка бублик пиріжок пампушка

Духмяні трави і квіти

Якось Сергійкові трапилося піти з дідусем у степ шукати лікарські рослини. Дідусь знав таємниці навколишньої природи. Він міг говорити з кожною квіточкою, уклонявся зеленому кущикові і щось йому шепотів. Збоку і справді видно було, що вони одне одного розуміють -природа і людина. Сергійко часто запитував у дідуся, навіщо він говорить з квіточками, деревами, кущами -вони ж однаково не чують його. Дідусь лагідно відповів, що все потрібно пригорнути, приголубити, бо воно теж живе і любить ласку, особливо лікарські рослини -цілителі людські, їх обвіяли свіжі вітри, зігріло сонце, напоїла пречиста роса, а вночі купало в небесних потоках зоряне світило. Тому й додають вони здоров'я людині.
Добре в народі кажуть; хвороба в степу не затримується. Степ квітами гірчить, здоров'ям дихає, бо тут і неба багато, і земля щедра напуває нектаром рослини. Дивляться вони на тебе так любо своїми ясними голівками, і шкода їх зривати, а треба. Отож і каже дідусь їм: нічого, рідні, в людині оживете здоров'ям і радістю.
Ще в давні часи на збір трав у селі часто збирався цілий гурт. На світанні, коли не бувало роси, люди розходилися по луках, зрізали цілюще зілля. Вони раніше були ближчі до природи, шанували її, освячували, оспівували, переймалися її красою, ласкавістю, щедрістю. Трави збирали впродовж кількох годин, а коли сонце підбивалося вгору, люди сходилися в одному місці.
Для дівчат було золотим правилом заготовляти на зиму пахучі квіти, якими разом з кольоровими стрічками прикрашали волосся; кожна юнка намагалася зробити свій убор кращим, неповторним.
Пучки запашних квітів затикали коло сволока, клали на покуті біля ікон.
Букети духмяних квітів дарували родичам, знайомим у день, коли хрестили дитину. А немовля обов'язково купали у настоєних травах. При цьому купіль ставав запашним, а маля, скупане в такому настоєві, схоже було на квіточку.
Чебрець, полин, м'ята, чорнобривці, ромашка, материнка в поєднанні створювали чарівний, неповторний запах, який надавав селі затишку, спокою. А кілька пучків з молодого живостою, дряпоштану мали своє постійне місце на покуті та в узголів'ї ліжка.
Тонкий, трохи терпкуватий запах робив помешкання завжди свіжим.
Надавали приємного запаху засушені квіти полину, чебрецю речам, що зберігалися в скрині.
Дідусь ще довго розповідав би, якби не пора було вертати додому.Сонечко підбилося вже височенько, і дідуньо, закинувши торбину, неквапливо попрямував до села.

Запитання і завдання:
І. Які квіти і трави збирали і засушували на зиму?
2. З якою метою збирали квіти дівчата?
3. Відгадайте загадку;
Стоять у лузі сестрички, золотенькі очі, білі вії.
4. Розпитайте в бабусі (мами, тата, дідуся) про застосування ромашки лікарської в побуті.
5. Словникова робота.

дід дідуньо дідусь дідусьо дідусь
дідунечко дідусик дідусечко

Мої маленькі друзі

Маленький хлопчик Петрик ішов якось стежкою. Бачить, біжить назустріч чорний кудлатий пес.
Петрик злякався, хотів тікати. Та раптом до його ніг притулилося маленьке кошеня. Воно втекло від собаки і просило Петрика: захисти мене, хлопчику, від цього страшного звіра.
Стоїть Петрик, дивиться на кошеня, а воно підняло голову до нього і жалібно нявчить.
Петрикові стало соромно перед кошеням. Він узяв його на руки, розгнівався на собаку й пішов йому назустріч.
Пес зупинився, злякано подивився па Петрика й сховався у кущах.
Ви прочитали невеличке оповідання Василя Сухомлинського, де йдеться про споконвічних друзів людини, які жили і живуть поруч з нею -котика і собачку. Діти дуже люблять цих домашніх тварин і часто граються з ними.
Прочитайте невеличкі розповіді дітей про своїх маленьких друзів.
Пушок
У мене є гарний сибірський котик. Звати його Пушок. Він дуже любить м'ясо, рибу, молоко. Часом і шкоди наробить, але коли візьмеш його на руки, то задоволене мурчить. Та довго він не може так сидіти, скоро перестає муркотіти та тікає з рук.
Пушок -мастак ловити миші. Він уже всі миші виловив у хаті. Він не їсть їх, а зловить мишку і грається з нею.
Часто приходить до нього сусідський кіт, і вони починають гратися, качаються на подвір'ї. А кури злякано кричать, дивлячись на маленьких розбишак.
Я часто граюся з котиком. Прив'яжу до нитки папірець і воджу його по підлозі. Пушок уважно слідкує за папірцем, а потім як
стрибне. Та так спритно. Він стрибає за папірцем, як справжній циркач, то вверх, то вниз. Я дуже люблю свого котика,
(Оксанка Головченко)

Білка
Я дуже люблю собак. У нас е собачка Білка. У Білки довга, м'яка шерсть, пухнастий, завжди піднятий угору хвостик, що нагадує форму бублика, маленькі лапки з гострими кігтиками. Мордочка у Білки симпатична, вона біленька, лише чорний, як ґудзик, носик.
Білка дуже любить м'ясо, сир і цукерки. Вона дуже слухняна, може виконувати всякі мої накази.
Білка приносить нам користь. Вона відганяє від хати чужих курей, стереже наш дім.
(Оленка Гіренко)

Запитання і завдання:
1. Чи сподобалося вам оповідання В.Сухомлинського? Яким змальований у ньому хлопчик Петрик?
2. Чи маєте ви вдома котика, собачку? Якщо маєте, то спробуйте описати їх зовнішність та повадки.
3. Розучіть скоромовку;
Мурлико муркоче -
Морозива хоче.
Мурлико руденький, -
Замерзнеш, дурненький!
4. Відгадайте загадку:
Гавкає, кусає, а в дім не пускає.
5. Складіть власну загадку про котика.
6. Словникова робота.
собака цуценя песик
кіт пес щеня котик коток кошеня

ЛІТЕРАТУРА ДЛЯ ЧИТАННЯ

Ще не вмерла Україна

Ще не вмерла Україна,
Ні слава, ні воля,
Ще нам, браття українці,
Усміхнеться доля.

Згинуть наші воріженьки,
Як роса на сонці.
Запануєм і ми, браття,
У своїй сторонці.

Станем, браття, всі за волю,
Від Сяну до Дону,
В ріднім краї панувати
Не дамо нікому.

Чорне море ще всміхнеться,
І Дніпро зрадіє,
Ще на нашій Україні
Доленька доспіє.

Душу й тіло ми положим
За пашу свободу
Та й покажем, що ми, браття,
Козацького роду.
(Павло Чубинський)

Україна

Любити свій край рідний є природне почуття кожної людини. Країна, в якій ми народилися, де прожили свої дитячі літа, де почули перші звуки рідної мови, ця країна стає нам цілком природно найближчою, найдорожчою в цілому світі.
Щасливі ті діти, які народжуються в своєму рідному краї і, виростаючи в нім, поступово краще пізнають його та його народ, бо наша любов до рідного народу мусить бути свідомою; чим більше ми його любимо, тим більше хочемо знати про нього, розуміти його, переживати його радості і горе, відчувати, яку поміч можемо йому подати, як його найвірніший друг. Ось як каже наш великий поет і наш апостол правди і добра Тарас Шевченко:

Я так її, я так люблю
Мою Україну убогу...

А ще й інший наш поет Михайло Старицький каже:

Моя Україно, як я тебе любив,
Твої луки, твої степи розлогі,
Дніпра ревучого славетнії пороги
І хвилі золоті твоїх шовкових нив.

Як я любив в садочках-вишняках
Твої біленькі, немов хустини, хати,
Поважну річ дідів чубатих
І регіт дітвори в жартливому танку.

Як я любив в ніч теплу весняну
Чуть пугача з діброви тихий стогін,
Гукання парубків, дівчат веселий гомін
І пісню з-за лугів розкішну, голосну...

Так само висловлюються поети українські і про рідну українську мову:

Мово рідна, слово рідне,
Хто вас забуває,
Той у грудях не серденько,
Тільки камінь має.
(Сидір Воробкевич)

Україною звуться ті землі, на яких живе з давнього давна український народ, а найбільша частина цих земель то є велика Україна, що степом великим стелиться аж до Чорного моря. По ній тече велика ріка Дніпро з півночі на південь з численними приливами. Про Дніпро, як про улюблену серед українців ріку, багато говорять наші поети, як, наприклад, читаємо його опис у Шевченка:

Реве та стогне Дніпр широкий,
Сердитий вітер завива,
Додолу верби гне високі,
Горами хвилю пїдійма.

(Софія Русова)

Де найкраще місце на землі?

Де зелені хмари яворів
Зупинили неба синій став,
На стежині сонце я зустрів,
Привітав його і запитав:

-Всі народи бачив ти з висот,
Всі долини і гірські шпилі.
Де ж найбільший на землі народ?
Де найкраще місце на землі?

Сонце усміхнулося здаля:
- Правда, все я бачу з висоти,
Всі народи рівні, а земля
Там найкраща, де вродився ти!

Виростай дитино, й пам'ятай:
Батьківщина -то найкращий край!

(Дмитро Павличко)

Я не бував за дальніми морями

Я не бував за дальніми морями,
Чужих доріг ніколи не топтав -
В своїм краю під буйними вітрами
Щасливим я і вільним виростав.

Мене ліси здоров'ям напували,
Коли бродив у їхній гущині,
Мені поля задумливо шептали
Свої ніким не співані пісні.

Коли не вмів щее й букваря читати,
Ходив, як кажуть, пішки під столом,
Любить людей мене навчила мати
І рідну землю, щоб там не було,

Чужих країв ніколи я не бачив,
Принад не знаю їхніх і окрас,
Та вірю серцем щирим і гарячим:
Нема землі такої, як у нас,
(Василь Симонєнко)

Солодка земля

Босоніж стежка побіжить
Левадою, в городи...
Як любо тут, як славно жить
Серед цієї вроди.

Кохаю край наш дорогий,
Що зветься Україна,
Вітчизні хочу я своїй
Зрости достойним сином.

Є в світі зваби немалі,
Цікава стежка кожна.,
Але до рідної землі
Збайдужитись не можна.

Люби, шануй, піднось до зір
Її пісні і мову,
Нема солодшої, повір,
За неї пречудову.
(Володимир Коломієць)

Розквітай, наш край!

Сьогодні малята копають грядки:
Уперше в житті вони садять квітки.
Від цього і радість у них па лиці,
І сонце вітає малих: -Молодці!

І ось вже на ніжки звелись в квітнику
Біленькі нарциси шнурочком в рядку,
Крокіс, чорнобривці, нагідки, розмай -
Квітуй-розквітай, наш улюблений край!
(Марія Познанськії)

Вогнище родинне

На світі білому єдине,
Як і дніпрова течія,
Домашнс вогнище родинне,
Оселя наша і сім'я.

Ми відтоді початки лічим,
Як муж з камінням і паліччям
За звіром кидався вдогонь,
А жінка берегла вогонь,

Вогонь, що предки розкладали,
Здобутий ними від тертя;
Пожитки різні, причандали,
Що перейшли з первобуття.

Й слова житейські необхідні,
Що проростали, як зерня,
Вогнем освячені і рідні:
Горнутись, горниця, горня.

Хоч їх походження і різне -
Немає в цьому дивини,
Та дух вітчизни, материзни
Несуть і досі нам вони.

Слова, що доти їх не знали,
Первісні трепетні слова,
Що зігрівали і єднали, -
І мова врунилась жива,

В щасливі і в тяжкі години -
Куди б нам по стелився шлях -
Не гасне вогнище родинне,
В людських запалене серцях.
(Дмитро Білоус)

Наша хатка

Я люблю свою хату,
І подвір'я, й садок,
Де і сонця багато,
І в жару -холодок.

Тихо й затишно.
Квіти Коло хати цвітуть,
І невтомно все літо
Бджоли в цвіті гудуть.

Все для мене туг рідне:
Стіни -білі, як сніг,
І віконце привітне,
І дубовий поріг.

І ряденця строкаті,
Й рушники на стіні, -
Навіть дим в нашій хаті
Рідно пахне мені.

Рідна казка про гнома,
Рідна стежка і сад..,
Всюди добре, а вдома
Краще, кажуть, стократ.
(Іван Гнатюк)

Камінець із батькової хати

Йдучи у світ, лишаючи вітчизну
Беруть на спомин у дорогу грізну
Пучок євшану. У добрі чи злі
Вони серця потугою снажили.

Зазнав і я тієї долі-сили,
Узявши в свій порожній гаманець
Черленовидий красний камінець
Із підмурівки батьківської хати.

Який тепер я радий і багатий!
Зі мною в парі обходивши світ,
Мене зберіг той камінець-граніт!
(Яр Славутич)

Танець віника з мітлою

День і ніч старенький віник
Нудьгував у темних сінях.

Нарікав, що без роботи
Можна вмерти тут з нудоти.

І нарешті втік із хати -
Сніг на сходах позмітати.

Та надворі під стіною
Віник стрінувся з мітлою,

Обнялись, як старожили -
Цілий вік же тут служили.

І у парі, всім на подив,
Стали сніг мести зі сходів.

Віник, хоч Іінеширокий,
Мів поволі, на два боки.

А мітла собі тим часом
Замітала з вихилясом.

Замітала і моргала,
Так ішла -мов танцювала.

Віник спершу дивувався,
І незчувся, як самого
Пройняло щось до живого.

За хвилину й він так само
Став поводити боками.

Вліво -вправо, вліво -вправо,
Йшов, згинаючи поставу.

Далі хап мітлу за боки -
І в танок повів навскоки.

По снігу навколо хати
Нум обоє танцювати.

Так бадьоро танцювали,
Ніби старості не знали.

Танцювали, аж попріли,
На очах помолоділи.
(Іван Гнатюк)

Кожух

Зима в Україні, як відомо, жартувати не любить, а тому ще з давніх-давен, готуючись до зими, мешканці України шиють кожухи. "Завірюха -треба кожуха" або "трудно літом без корови, а зимой без кожуха" -говориться у народних приповідках. Носити зимою кожух -це старовинний український звичай.
Ще з прадавна в Україні відомі два терміни для визначення теплоо одягу, пошитого з хугра: кожух та шуба. Кожухи переважно були домашнього виробу, саморобні, що шилися з вичинених овечих шкір, а шуби -це вже одяг пізнішого походження і шиються з лиса, а якщо ні, то з якогось іншого дорожчого хутра,
Кожухи, звичайно, носили колись козаки та селяни, а шуби -пани.
Саме слово "кожух" очевидно походить від слова "кожа" -шкіра, а слово "шуба" походить від мадярського слова, що означає те ж саме, що і наш кожух,
Українські кожухи бувають довгі, чи власне кожухи, та короткі, що звуться кожушанками.
Найкращим кольором кожуха для жінок вважався білий. Чоловічі кожухи, крім білих, бувають ще й червоні і чорні.
Про те, яке велике значення мас кожух у селянському побуті України, свідчать народні приповідки: "Іде зима, а кожуха нема"; "Кожух та свита та й душа сита".
(Олекса Воропай)

Дівочі вінки

Найкращою оздобою голови дівчини є вінок. Наші дівчата плетуть собі вінки з квітів маку, синіх волошок, білого ромен-зілля, чорнобривців та дикої рожі...
Одного разу літом, ще в Україні, я зустрів у полі цілу групу дівчат. Це було в червні, саме наливалися жита. Поміж збіжжям понад дорогою цвіло багато польових квітів. Люди не були зайняті роботою, бо була неділя.
- Ану, дівчата, розійдіться по житах та сплетіть собі кожна вінок, але так, щоб одна в одної не піддивлялася!
-Навіщо вам наші вінки?
-А так, - кажу, -хочу знати, чи ви вже вмієте вінки плести.
Це були мої колишні учениці з "семилітки" в селі Громи на Уманщині. Вони послухались і розійшлися по житах...
За якусь годину я вже мав перед собою понад десять вінків. Наслідки спроби були дуже цікаві: з одних і тих же квітів у кожної дівчини були зовсім різні вінки.
-Килино, -питаюся одної з дівчат, -чому ви саме так розташували ці квіти і підібрали саме цю комбінацію барв? Дівчина трохи засоромилась і відповіла:
-Бо це мені до лиця,
І справді це їй було "до лиця". Червоні маки у гарній комбінації з синіми волошками дуже пасували до її чорнявого, трохи хвилястого волосся.
Так наші дівчата в Україні завжди роблять: плетуть собі вінки з живих квітів -"до лиця"!

(Олекса Воропай)

Калачі

Я печу, печу, печу
Діткам всім по калачу,
Зверху маком потрушу,
В піч гарячу посаджу.

Випікайтесь, калачі,
У натопленій печі!
Буду Васю, Олю, Нату
Калачами частувати!
(Галина Демченко)

Хліб од зайчика

Їздив зайчик до млина,
Лантушок змолов зерна
Й для маленьких ласунців
Випік сотню буханців.

Тато наш ходив у ліс,
Буханця і нам приніс.
З'їли ми окрайчика -
Добрий хліб од зайчика!
(Валентина Каменчук)

Як хліб ходить

Бабусина хата для Оленки -паче музей. Чого тільки тут пемас! Лежать у миснику давні саморобні ложки, стоять мальовані глечики та полив'яні макітерки. У хижці Оленка побачила стареньку прядку з гребенем та веретеном, а па горищі -почорнілу від час у дубову діжу, обперезану ліщиновими обручами,
-Бабуню, а нащо тобі ця діжа? -спитала Олепка.
-О, вона і мене, і твого дідуся, і твою маму, і дядьки Свирида, і тітку Параску -весь рід наш годувала.
-А мене своїм хлібцем вона може пригостити? -поцікавилась
Оленка.
-Звісно, може. Вона щедра...
Увечері внесла бабуся діжу до хати. Старанно вимила і на опарі учинила в ній тісто. Потім накрила діжу, щоб тісто підходило. А вранці ще раз вимісила тісто й заходилася розпалювати в печі вогонь. Коли дрова згоріли, бабуся вигребла коцюбою на припічок жар і наготувала дерев'яну лопату. Тим часом тісто так підійшло, що почало навіть виповзати з діжі. Бабуся брала його кавалками, попліскуючи, спритно ліпила буханець за буханцем і на лопаті саджала в піч. Потім затулила челюсті печі заслінкою і сказала:
-Ну, Олепочко, як піде хліб по хаті, то, вважай, па стіл проситься.
Оленка примостилася на ослінчику і стала чекати, що невдовзі буханці з печі Сіамі викотяться. А бабуся подалася на город сапати,
Минав час, а заслінка і не зворухнеться, тихо-тихо за нею.
-Бабуню! -гукнула в прочинені двері Оленка. -А чого ж буханці про себе знати не дають?
-Як то не дають? -ступила на поріг бабуся. -Он який смачний дух котиться від них і по хаті, і подвір'ям, і городом. Пішов наш хлібець, пішов...
Бабуся простелила на лаві домотканий рушник із вишитими півнями й, дістаючи золотаві паляниці, злегенька вмивала їх криничною водою. Вона клала паляниці одну біля одної на рушнику і приказувала;
-Хліб, Оленко, мандрує, і по суші, і по морях-океанах, і в шахти спускається, і з космонавтами до зірок злітає., .. Він сили людям додає. Тому й найдорожчий за все на світі,
(Микола Романіка)

Соняшник за тином

Намалюю маму,
Намалюю тата.
Далі -паш садочок,
А в садочку -хата.

Біля хати -квіти,
Мальви та жоржини,
Й ніби сонце сходить, -
Соняшник за тином.
(Іван Складаний}

Садочок

Гарно в нашому садочку:
І дерева, і квітки -
Чорнобривці та барвінок,
Рута, м'ята, нагідки!

Яснокрилі робітниці -
Бджілки навкруги гудуть,
Мед солодкий та пахучий
Нам у вулики несуть.

Я по стежці походжаю,
Любо па усе дивлюсь
І у книжечку маленьку
Заглядаю, бо вже вчусь.

(Яків Жарко)

Зацвіла у лузі травка

Зацвіла у лузі травка,
Лугом дибає журавка,
А для неї журавель
Скрізь насіяв конопель,

Щоб журавка пряжу пряла,
Полотна сім'ї наткала,
Щоб втиратись не крилом,
А найтоншим рушником!
(Михайло Стельмах)

Котик і півник
(Українська народна казка}

Були собі котик та півник, і жили вони у великій приязні. Котик було у скрипочку грає, а півник тільки співає. Котик було йде їсти добувати, а півник вдома сидить та хати глядить. То котик було, йдучи, наказує:
-Ти тут нікого не пускай та й сам не виходь, хоч би хто й кликав.
-Добре, добре, -каже півник; засуне хату та й сидить, аж поки котик вернеться.
Навідала півника лисиця та й надумала його підманити. Підійде під віконце, як котика нема вдома, та й промовляє:
-Ходи, ходи, півнику, до мене, що у мене золота пшениця, медяна водиця. А півник їй:
-То-ток, то-ток, не велів коток!
Бачить лисиця, що так не бере, прийшла раз уночі, насипала півникові попід вікном золотої пшениці, а сама засіла за кущем. Тільки що котик вийшов по здобич, а півник одсунув кватирку та й виглядає. Бачить: нікого нема, тільки пшеничка попід вікном розсипана. Понадився півник:
-Піду-но я трошки поклюю, нікого нема, ніхто мене не побачить, то й котикові не скаже.
Тільки півник за поріг, а лисичка за нього та й помчала до своєї хати. А він кричить:
Котику-братику,
Несе мене лиска
По каменю-мосту
На свосму хвосту.
Порятуй мене!
Котик поки почув, поки завернув (далеко був), то вже й опізнився лиску догнати. Біг-біг, не здогнав, вернувся додому та й плаче, а далі надумався, узяв скрипку та писану торбу та й пішов до лисиччиної хатки.
А в лисиці було чотири дочки та один син. То стара лисиця на влови пішла, а дітям наказала півника глядіти та окріп гріти, щоб ото вже як вернеться, зарізати його та обпатрати.
-Глядіть же, -наказала, -нікого не пускайте.
Та й пішла.
А котик підійшов під вікно та й заграв, ще й приспівує:
Ой, у лиски, в лиски ;
Новий двір
Та чотири дочки
На вибір,
П, ятий синко,
Ще и Пилипко.
Вийди, лисе, подивися,
Чи хороше граю!
От найстарша лисичівне не стерпіла й каже до менших:
-Ви тут посидьте, а я піду подивлюся, що воно там так хороше грає.
Тільки що вийшла, а котик її -цок у лобок та в писану торбину! А сам знов грає: .
Ой, у лиски, в лиски
Новий двір
Та чотири дочки
На вибір,
П, ятий синко,
Ще и Пилипко.
Вийди, лисе, подивися,
Чи хороше граю!

Не втерпіла й друга лисичівна та й собі вийшла, а він і ту -цок у лобок та в писану торбину! Так усіх чотирьох виманив. А синко, Пилипко жде-пожде сестричок -не вертаються.
-Піду, -каже, -позаганяю, а то мати прийде, битиме.
Та й пішов з хати. От котик і його -цок у лобок та в писану торбину! А потім почепив торбину на сухій вербі, сам у хату, знайшов півника, розв'язав; взяли вони удвох лисиччину страву, поїли, горщики з окропом вивернули, горшки-миски побили, а самі втекли додому.
Та вже потім півник довіку слухав котика.

Шилохвостик

Жила собі під верандою однієї дачі жвава мишача сім'я. Жила та й горенька не знала. Вночі, коли господарі солодко спали в кімнаті, миші вибігали на веранду й гралися, скільки хотіли. Тут, у куточку, дівчинка Оля лишала повно-повнісінько своїх іграшок. Були між них і пластмасовий цапок, і гумова білочка, й сірий плюшевий кіт, у якого теліпалося праве вухо, і дзига... Особливо любили мишенята смикати іграшкового кота за вуса, а найпустот-ливіше з них, Шилохвостик, вискакувало йому па спину й гарцювало, як на коні. Ще й вигукувало:
-Тра-та-та, тра-та-та, не боюся я кота!
Побавляться мишенята, порозважаються та й позносять іграшки назад у куточок, щоб Оля, як прокинеться вранці, не сердилась. А Шилохвостик залишав іграшки посеред веранди, бо був дуже капосний..,
Але послухайте, що сталося однієї ночі, власне, після того, як тато подарував Олі заводного мопеда. От уже ловкенька іграшка! Ставай задніми лапками на підніжку, передніми тримайся за кермо і -дж-ж! -мчи, як вітер.
Вхопив Шилохвостик мопеда і ну гасати по веранді.
-Будь обережніший, -застерегла його миша-мама, -бо сюди вже навідувався справжній живий котисько. А Шилохвостик і вусом не веде, їздить собі та виспівує:
-Тра-та-та, тра-та-та, не боюся я кота!
Раптом на протилежному боці веранди блимнули два зелені вогники.
-Кіт! Кіт! -запищали звідусіль мишенята.
Шилохвостик навіть не спам'ятався, як опинився у шпарці. Тільки хвостик у нього дрібно, дрібно тремтів з переляку.
Тим часом зелені вогники наблизилися до самісінької шпарки. Кіт припав до підлоги і якомога привітніше запитав:
-Чого ти злякалося, мишенятко? Виходь, пограємось!
-Не маю часу! -пропищав Шилохвостик. -Та й зуби он які в тебе!
-Не бійся, -облизався кіт, -я тебе не чіпатиму. Якщо хочеш знати, я полюбляю рибку, інколи поласую котлеткою, поп'ю молочка чи полизькаю сметанки. А мишей я зроду не кривджу. Виходь. Мені нудно вилежуватися на хазяйських килимах самому... Ось тобі моя чесна лапа, і давай дружити!
-Давай! -сказав Шилохвостик. На якусь мить він забув про обачність і висунув із шпарини лапку. Та тільки доторкнувся до котових подушечок, як зразу ж відсахнувся, наче йому припекло, бо відчув, як ворухнулися гострі-прегострі котячі пазурі.
-Чого ж ти не вилазиш? -муркнув кіт.
-Мене мама кличе, -схитрував Шилохвостик. -Я вийду пізніше.
Чекав, чекав його кіт та й не дочекався.
{Василь Бережний)

Котик-мурчик

Котик-мурчик,
Мій голубчик!
Він удвох зі мною,
Як риба з водою!
Кашку смачненьку
В мисочку новеньку
Матуся поклали,
На сніданок дали.
Я ту кашку виїдав,
Котик -мисочку лизав,
Коли б мама теє знали,
Були б котика нагнали!
А тим часом він наївся,
Коло мене умостився,
Стиха казочку муркоче,
А я слухаю охоче!
(Олена Пчілка)
Розмова
-Де ти, киценько, була?
-На току, аж край села.
-Що ти, кицю, там робила?
-Хвостом жито молотила.
-А може, то був овес?
-НІ, овес молотив пес.
-Що за працю ти дістала?
-А дістала кусень сала,
-Де те сало, покажи ж?
-А те сало з'їла миш,
-Де та миш, моя кицютко?
-В нірочку забігла хутко.
-Де та нірочка?
-В траві. У шовковій мураві.
-Де та мурава шовкова?
-Випасла ряба корова.
-Де корова та ряба?
-В стайні коло жолоба.
-Де та стайня, кицю мила?
-Блискавка її спалила.
-Де та блискавка лиха?
-В тучах доню колиха.
-А куди поділись тучі?
-Порвав вітер на онучі.
-А де ж він, скажи мені?
-В димарі співа пісні.
-Де ж димар?
-Там, де на хаті
Хвилі диму волохаті.
-А куди подівся дим?
-Не дивилась я за ним.
-А чому ти не гляділа?
-Бо на хаті не сиділа.
-Де ж ти, киценько, була?
-На току, аж край села.
(Дмитро Павличко)

Розмова з Муркою

-Кицю, кицю, внесу тебе до хати, покладу в ліжечко -спати будеш, -щебече Марійка до Мурки. А Дмитрик глянув на Марійку та й каже: Хіба вона тебе розуміє?
-Авжеж, розуміє. Бачиш, як очі мружить? -А потім до киці:
-Правда ж розумієш, Мурко?
-Кішку питає! -сміється Дмитрик. -Хіба вона вміє говорити?
-Говорити -ні, а розуміти розуміє, -упевнено відповіла Марійка.

{Андрій М'ястківський)

Підростай швиденько

Приніс учора татко
Сіреньке цуценятко,
Воно із нами грається
І зовсім не кусається.
-На молочка, маленьке,
Та підростай швиденько!
(Густава Сафонова}

Хто чим любить ласувати

В стайні коник заіржав -
Мабугь, сіна забажав.
І корівка тут як тут:
-А мені травиці жмут. -
Півник голосно кричить:
-Кукурудзи принесіть! -
Свинка каже; -Хрю-хрю-хрю,
Я картопельку люблю. -
М'яса ласого шматок ,
З'їв би радо пес Дружок.
А качата на ставку
Ловлять ряску в холодку.
Ну, а з вас, мої малята,
Хто чим любить ласувати?
(Олена Журлива

# data[].attributes.attachment_link.description
В.І.ЦимбалюкВ.В. Жайворонок Посібник "Світлиця", Нр 1, Київ 1992 Родинне вогнищеНаша Україна Кожна людина завжди з великою любов'ю і душевним трепетом згадує те місце, де вона народилася, де промайнуло її босоноге дитинство з дивосвітом-казкою у затишній батьківській оселі. То родинне вогнище, маленька батьківщина кожної людини.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Жила собі жінка. І мала вона трьох синів. Сини зростали чесними, сміливими, дуже любили свою неньку і готові булими віддати за неї своє життя.

Виросли сини і розійшлися по світах, прославляючи свою матір. Найстаршому матір подарувала на згадку про себе золоту корону з трьома промінцями. Корона зігрівала людей, вела вперед, показувала шлях до кращого життя. За цю трипроменеву корону люди дали першому синові ім'я Тризуб.

Середньому сину мати дала в дорогу блакитно-жовтий стяг. Сміливий та сильний був середній син, і прославив він свою матір добрими героїчними вчинками. Люди прозвали його Прапором.

А найменший син отримав у дарунок від матері соловейків голос. І де б він не був, усюди лунала його дзвінка пісня. За цей голос і величний спів люди дали йому ім'я Гімн.

Так і донині по всьому світу золотий тризуб, синьо-жовтий прапор і урочистий гімн прославляють рідну неньку - Україну.

# data[].attributes.attachment_link.title
Легенда про наші символи

# data[].attributes.attachment_link.description
Жила собі жінка. І мала вона трьох синів. Сини зростали чесними, сміливими, дуже любили свою неньку і готові булими віддати за неї своє життя. Виросли сини і розійшлися по світах, прославляючи свою матір. Найстаршому матір подарувала на згадку про себе золоту корону з трьома промінцями. Корона зігрівала людей, вела вперед, показувала шлях до кращого життя.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Герб, Прапор і Славень - Державні символи України

Колись давно жила собі жінка. Мала вона трьох синів. Росли вони чесними, порядними, дуже любили свою матусю і готові були віддати за неї життя. Підросли сини і вирішили піти у світ. Перший син каже: "Хочу подивитися, який він, світ". Мати йому: "Що ж, іди, сину, але пам'ятай рідну домівку. А на згадку візьми з собою золоту корону з трьома промінцями. Хай у далеких краях зігріває вона тебе". Минув час - і завдяки своєму розуму старший син став великим князем, бо трипроменева корона, яка вела його вперед, об'єднувала навколо нього людей, показувала шлях до кращого життя. Дали люди найстаршому синові ім'я Трисуття, а знак, що його ним обдарувала мати, назвали Триглавом (Легенда про Державні символи).

Золотий Триглав на блакитному тлі як символ влади - дуже давній знак. Він існував ще до часів Київської Руси. Його знайдено на монетах київського князя Володимира Великого, який жив більше тисячі років тому. Нашому Гербові - кілька десятків тисяч років. У давнину символами, які мали певне значення, були коло, хрест, квадрат, зірка, квітка, зброя, звір... Чому ж саме Триглав вважаємо Гербом України? Мабуть, тому, що число "3" завжди вважалося числом магічним. Згадаймо казки, де зібрано за багато віків народну мудрість: про трьох богатирів, три бажання, три дороги...

А ще у Триглаві відображена триєдність життя. Це - батько, мати і дитя, які символізують собою силу, мудрість і любов. Спочатку це зображення втілилось у тотем, оберіг, а з часом - у знак влади. По-різному нинішні дослідники пояснюють зміст знаку Трисуття. Перше з них: Батько - Бог, Мати - Добро, Син - Правда. Друге: Яв - світ матеріальний, Нав - навіяний, духовний, Прав - світ правил і законів. Третє тлумачення: Триглав - це три головних культи: культ великої Праматері-Родоначальниці, культ вогню і культ мудрого змія.

Українська назва знаку -Триглав, Трисил (Трисуття), бо має в собі три головних суті, три сили, 3 змісти. А назву " Тризуб" цей знак одержав із "легкої" руки (вуст) московинського історика Миколи Карамзіна. (І тут не обійшлося без московин...). Але ж Трисуття означає духовну суть, матеріальну суть, правила духовного й матеріального життя, а з зубами нічого спільного не має. У прадавні часи й аж до 19-ого сторіччя Триглав як символічний знак називали Трійцею, пов'язуючи його значення з поняттям триєдинства світу. У перекладі з німецької мови слово "герб" означає "спадщина".

Справді, ще в давнину кожне плем'я мало свій знак, яким позначали майно, будівлі, худобу. Наші пращури вибивали на скелях різні знаки, якими засвідчували своє володіння певною територією. В Україні здавна кожен знаменитий рід мав свій герб (спадщину), який передавали у спадок і який розповідав про походження цього роду. Свої герби мали цілі землі, міста, держави.

Історія нашого герба (Трисуття) сягає ще 5 ст. до н. е.. Царський жезл (скитською мовою - "кий") був увінчаний триконечним навершям, яке тепер називають тризубом. Насправді ж це не тризуб, а символ триєдности, триєдиної сили - поєднання Правогню, Праводи і зеленого Дерева життя.

Древній символ Трисуття мав не лише державницькі функції, а й естетичні та оберегові. Люди наносили його на стіни, одяг, посуд, килими. У Трисутті зашифрований фундаментальний принцип світобудови, нерозривна єдність протилежних елементів (асиметричні ліва і права частини, що є дзеркальними копіями). Якщо їх об'єднати, вони утворять центральний фрагмент. У цій тріаді - основний зміст Трисуття: сонце, зерно, чоловіче і жіноче начало, які разом дають життя. Всі ці тлумачення свідчать про прадавнє походження Триглава, ще з трипільських часів. Отже, йому щонайменше 7 тисяч років.

СпочаткуТриглав виконував роль оберега. У Триглаві вилилося символічне зображення Берегині-матері, яка підняла руки, захищаючи свій дім. Серцевина Триглава - тулуб матері, ліва і права частини - це руки, підняті для захисту. Дехто розшифровує знак Трисуття буквами імен наших князів: В, О, Я (Володимир, Ольга, Ярослав). Цікавим і символічним є прочитання у Триглаві слова . У найменш омосковщених землях вживали назву "Трійця" (Бог у трьох лицях). Жезл скитського царя був увінчаний навершям - знаком Трисуття, яке нині символізує нашу історичну спадщину: герб України. Можна побачити у Триглаві й колосок, а Цар-колос - мета оріїв-оратаїв.

Зображення нашого Триглава знайдено на кам'яних скрижалях єгипетських храмів, відоме воно і з печатки князя Святослава Ігоровича. Цей знак довго належав родові Рюриковичів. А ще знак Триглава знайдено у Смоленську, Полоцьку, Ризі, на цеглинах Десятинної церкви у Києві, на плитах Успенської церкви в м.Володимир-Волинський і на гербі доньки Ярослава Мудрого - французької королеви Анни. Наш Герб - це частина, фрагмент корони, яку носили київські князі.

Все це свідчить про давність знаку Трисуття, нашого Герба. До того ж, знайдено його не лише в Україні. Наші давні предки орії на своєму шляху з Подніпров'я до Індії залишили цей знак багатьом народам, що свідчить про належність Триглава саме нашим предкам і про його древність. Герб, зображуваний на прапорах, монетах, печатках, документах, є відмітним знаком держави, міста, роду. Державний Герб - це офіційна емблема держави, її символ.
Наш герб - Триглав. Це воля, слава й сила.
Наш герб - Триглав. Недоля нас косила,
Та ми зросли, ми є, ми завжди будем,
Добро і пісню несемо ми людям.
Зображення Триглава у 1920-40 роках використовували як символ політичні та релігійні громади на заході України. Золотий Триглав на синьому тлі був схвалений як Державний Герб України 12 лютого 1919 р., а 22 січня 1919 р. у Києві проголошений Державним Гербом. 19 лютого 1992 р. Верховна Рада затвердила Тризуб малим Гербом України.
Продовжимо легенду. ...Середульший син, підрісши, теж почав збиратись у дорогу. Дала матінка йому золото-блакитний одяг і вирядила у світ. Своїми звитяжними справами і другий син прославляв матір та свою Батьківщину. А від людей одержав середній син ім'я Прапір.
На українських теренах стяг (знамено) був відомим ще в докняжу добу, у Європі як символ він виник і поширився лише в середньовіччя. Найчастіше формою прапори нагадували трикутний клин. Поширені були знамена різних барв, а переважно червоного кольору, позаяк це добре помітна барва, а червоний чи малиновий колір - це колір боротьби.

На Русі деякий час був червоний прапір із зображенням золотого три- чи двоглава. Хоча щодо кольору наших прапорів, то є цікава версія, яку описав хмельницький письменник, прапра...внук Т.Г.Шевченка О.Відоменко у книзі "Оплаканий і зраджений". Учені-етимологи, пише він, дослідили, що слово "хохол", яким завойовники нарекли наших далеких предків, - двокореневе і давньою тюркською мовою означало: жовтий, сонячно-золотий, і синьо-блакитний. Маєво прапорів саме таких барв, яке бачили завойовники, що йшли на Русь, і визначило назву народу: "золото-блакитний", "жовто-сині", що їхньою мовою вимовлялося як "хо-хол". Тож можемо навіть пишатися, що наше національне прізвисько походить від кольорів прапора, під яким ми віддавна здобували незалежність України-Руси.

Три жовто-блакитні прапори вели українців, які брали участь у Грюнвальдській битві 1410 року. Це були подоляни. І їхні прапори були золото-блакитні. Героїчна козацько-гетьманська доба сприяла розвитку українського прапора. Урізноманітнювалась форма його полотнища, кольори. Прапори усе більше набирали національних ознак. Кожне військо, полк, сотня мали свій прапор. У козацькому війську довго не було одного типу козацьких корогв. М.Кривоніс, напр., мав білу корогву з червоним хрестом. Нечай - шовкову корогву, вигаптовану золотом. За Б.Хмельницьким несли військовий прапор з образом святого Михайла, який вбиває змія. У 18 віці на всіх бойових прапорах був козак із шаблею і самопалом. Основним кольором, найпоширенішим у запорізьких козаків, був малиновий. Частіше з'являлися прапори мирних кольорів: сині, блакитні з жовтими (золотими) хрестами. Кожний полк (Чернігівський, Київський...) мав своє знамено. Це були вже територіальні прапори, проте з поділом українських земель, при занепаді гетьманщини, вони зникли.

Закон про державний прапор Української Народної Республіки був ухвалений Центральною Радою в Києві 22 березня 1918 року. Тоді барви нашого державного Прапора пояснювали так: синій - колір неба, чистої блакиті, жовтий - пшеничне поле, золото землі нашої. Це символ живучости, краси і природної сили українського народу.

24 липня 1990 р. вперше було піднято блакитно-жовтий прапор перед будинком Київської міської ради. Таке рішення було прийняте при жорсткому протистоянні з тодішньою владою. Гордо і священно майорить блакитно-жовте полотнище Державного Прапора над нашою країною. Величаво сяє Герб України: золотий Триглав-Трисуття. Обидва ці символи мають тисячолітню історію і традицію.
Нині, коли Україна відома всьому світові, коли її назву не плутають з іншими, коли ми нарешті стали незалежними, ми повинні пам'ятати, як нелегко далась нам наша соборність, як важко було виборювати свої права, як багато було одержимих, які пломінь своїх сердець віддавали священній справі визволення, яким тернистим був шлях наших прадавніх знаків-символів, аби вони стали державними символами України.
Прапор - то державний символ,
Він є в кожної держави;
Це для всіх - ознака сили,
Це для всіх - ознака слави.
Прапор свій здіймаймо гордо,
Ми з ним дужі і єдині.
З ним навіки є народом
Українським в Україні.
А нинішню незалежність від старого, пост-комуністичного, режиму, від кучмізму допоміг звершити новітній прапор, який об'єднав, підняв і відродив українську націю у 2004 році. Він має теплий, сонячний, радісний колір: жовтогарячий. Із ним ми перемогли у Помаранчевій революції. Це - барва сонця і добра, теплоти й колосся.

Прапор має синонімічні давні назви і.

Словознамено утворене від словосполучення "знай мене". Знамено мало відповідний знак, який позначав належність земель, майна певному родові, племені, громаді.

Словом"стяг" почали називати прапор тоді, коли до його функції додалася ще одна: збирати до гурту, "стягати" громаду до ватажка під час битви чи походу.

"Прапором" стали називати стяг тому, що він має ще одну важливу функцію - бути попереду громади, вести людей за собою. Слово прапір утворене від слова перо (рух, політ), пов'язане також і зі словом перший, і з префіксом пре-, який означає найвищу якість, та з ім'ям головного бога київських полян: Перуна.

Світлі, жовто-блакитні барви - то мирні кольори. Однак у всі часи наш Прапір називали жовто-блакитним. Чому? Бо так було споконвіків. Наступаючи, вороги навпроти себе бачили жовту барву прапора, далі вивищувалася нижня, блакитна. Тому й назвали прапор жовто-блакитним. Не могли наші предки першою помістити синю барву: на тлі синього неба вона була б непомітною. Пригадаймо: "Бій одлунав. Жовто-сині знамена Затріпотіли на станції знов..." (В.Сосюра).

Помилку зроблено на початку 1990-их років під час затвердження Верховною Радою України Державного Прапора, аби примирити неприхильників незалежности. А цього робити не можна було, адже символи - це не гра, не випадковість. Перевернули Прапор - і вода почала заливати вогонь, тобто статки, добробут. Ось тому в Україні не може запанувати добробут. На цю помилку, ваду і причину вказує вже багато істориків світу. Може, справді вже пора і варто прислухатися до думки дослідників?
Ті, із кого кепкували,
Насміхались, як могли,
Знов народом гордим стали.
Більш вони вже не хохли.
Мають сонце, мають море,
Мають Київ і Дніпро.
Мають землю неозору,
На якій живе добро.
Синьо-жовтий прапор мають
Й Володимирів Триглав.
Дон і Сян їх обіймають.
З нього нарід наш постав! Вже скільки закривавлених століть
Тебе, Вкраїно, імені лишали.
Тож встаньмо, браття, в цю урочу мить:
Внесіте Прапор Вільної Держави!
Свято встановлено в Україні "...На вшанування багатовікової історії українського державотворення, державної символіки незалежної України та з метою виховання поваги громадян до державних символів України..." згідно з Указом Президента України, Леоніда Кучми, "Про День Державного Прапора України" від 23 серпня 2004 р. №987/2004.

2009 року Президент України Віктор Ющенко вніс зміни до цього указу, заснувавши щорічну офіційну церемонію підняття прапора 23 серпня по всій Україні.

За останні 2 роки Прапор України став більше, ніж офіційний символ: він наповнився новим змістом і значенням.

Все це тільки збагатило його давню і героїчну попередню історію.

Жовто-блакитні барви символізували Київську Державу ще до християнізації Руси. Майже всі герби міст України загалом обрамляли жовто-блакитними кольорами. З XVIII сторіччя полкові і сотенні козацькі прапори Війська Запорізького виробляли з блакитного полотнища, на якому жовтою фарбою наносили зорі, хрест, зброю, постаті святців.

Упродовж історичного розвитку жовто-блакитний прапор був символом боротьби за свободу українського народу.

Відтепер Прапор України - це символ боротьби України та всієї Європейської цивілізації проти останньої тоталітарної постсовєтсько-ординської імперії, якою є Московія. Недарма вона так боїться його і ненавидить.

Прапір України - це символ нашої незалежности, нашого європейського майбуття, це символ вільної, непереможної та сповненої гідности людини.
Поєднаймось, братове мої,
Синім небом і жовтим колоссям,
В європейській країні усім
Щоб віднині нам добре жилося! Мають крилами свободи стяги жовто-сині.
Слава нашому народу! Слава Україні!
...А в матері підростав наймолодший син. І там, де він був, завше лунала бадьора пісня, якою він славив ріднокрай і Вітчизну. Адже мама подарувала йому дзвінкий голос і любов до Батьківщини. І одержав найменший син за свій голос і співучість величне ім'я: Славень.

Із того часу йдуть три братии:Прапор, Триглав та Славень - і звеличують рідну неньку, любий батьківський край і найдорожчу Матір-Вітчизну. І там, де вони бувають, завжди лунає урочиста пісня.

Та пісня славить країну, яка зростила таких синів і матерів, славить нарід, а тому має таку чудову назву: Славень. Якщо два попередні наші символи виникли дуже давно, то Славень має порівняно не давню історію. 1862 року відомий український поет, фольклорист, етнограф Павло Чубинський написав вірш, який починався рядками: "Ще не вмерла України ні слава, ні воля". Ця поезія, вперше надрукована 1863 р., швидко розійшлася в народі. А західноукраїнський композитор Михайло Вербицький написав музику.

Слова пісні, звернені до прийдешніх поколінь, звучали бадьорим закликом до боротьби. Саме за пісню "Ще не вмерла України...", яку тодішня влада називала "возмутітєльной пєснєй", Павла Чубинського було заслано з Києва на Північ ще 1862 року. А пісня тим часом ширилася серед народу, незважаючи на заборону і переслідування усіх, хто її співав. Перетворилася на справжній гімн, що з грецької означає "похвальна, урочиста пісня". Її співали хори студентів, інтеліґенція, гімназисти, проте мало хто знав про її авторів.

Нині твір знайомий кожному громадянинові України. Однак іще не все відомо про нього широкому загалу. Напр., про те, що два рядки вірша належать ще одному поетові, Миколі Вербицькому, а музику, крім Михайла Вербицького, писали й інші українські композитори, зокрема, Кирило Стеценко. Тож можемо уявити, якою популярною була ця пісня.

Так, і це - в той час, коли за національний гімн вважали також Шевченків "Заповіт","Вічний революціонер" Івана Франка, а за церковний гімн вважали пісню "Боже великий, єдиний, нам Україну храни" (сл. О.Кониського, муз. М.Лисенка) та інші. Всенародна слава пісні "Ще не вмерла України...", її популярність зумовили появу багатоваріантности твору. Відомо 17 варіантів Славня!

З весни 1918 р. пісня лунала як гімн Української Народної Республіки (УНР), ставши музичним гербом духовного відродження народу. А 1939 р. ухвалою Сейму пісню було законодавчо закріплено як Державний Гімн Карпатської України. В новітні часи український національний гімн уперше прозвучав офіційно на урочистому засіданні Верховної Ради 5 грудня 1991 р. у виконанні Українського народного хору ім. Г.Верьовки, засвідчивши найвищий вияв волелюбних прагнень народу, дух патріотичних устремлінь. Нині триває конкурс на створення тексту Головної Державної Пісні.

А вікторина "Державні символи" допоможе вам перевірити, чи все ви знаєте про Державні символи України. Отже,

1. Державними символами України є...
2. Державний Герб - це...
3. Хто і коли затвердив Триглав Державним Гербом України?
4. Що таке Гімн? Назвати українське слово-відповідник.
5. Хто є автором Славня України?
6. А хто написав мелодію нашого Славня?
7. Що являє собою Державний Прапір України?
8. Яке співвідношення ширини Державного Прапора до його
довжини?
9. Як карається публічне глумління над Державними символами
України?

З вересня 1991 р. Українське радіо починає і закінчує день священною мелодією Державного Славня України. Велично і натхненно звучить він у кожній оселі. А на початку березня 2003 р. Державний Славень нарешті був затверджений Верховною Радою зі словами першого куплету приспіву і став урочистою офіційною головною національною піснею України.
Слова палкі, мелодія врочиста,
Державний Славень знаємо усі.
Для кожного села, містечка й міста -
Це клич один з мільйонів голосів.
Це наша клятва, заповідь священна,
Хай чують наші друзі й вороги,
Що Україна - вічна, незнищенна,
Від неї - ясне світло навкруги.
Відрадно, що зі здобуттям незалежности для України нарешті настала нова ера, коли ми можемо вільно говорити про її історію, про символи, що раніше суворо каралося. І саме тому ми поки що ще не всі ставимося з пошаною до наших Державних символів, як це не прикро визнавати. Кажуть, що американці співають гімн своєї держави з гордістю, на повні груди, за будь-яких значимих подій. Ми ж навіть на особливо значимих святах свій Славень співаємо не всі, а якщо й співаємо, то ледь чутно ворушимо вустами. Чи тому, що не знаємо слів і мелодії? Чи тому, що згубили або й не маємо почуття патріотизму?

Давайте ж доведемо, що це не так, давайте шанувати і поважати символи своєї держави, свій нарід, самих себе! Давайте ж Головну Державну пісню називати Славнем, бо він славить Україну. Маємо ж чудове рідне слово для цього Символу. У 1930-і роки, в голодомор, навіть існувало таке прислів'я: "Радянський Союз славлять гімном, а вільну Україну - Славнем... Давайте пишатися своїм Гербом і Прапором, які народилися не випадково і не за оголошеним конкурсом, як герб СРСР. А 23 серпня, в День Державного Прапора, заспіваймо йому наш величний Славень, бо з ним, національним прапором, творилась історія України.
І сьогодні настав вже омріяний час.
Незалежна-бо наша Вкраїна.
Із Трисуттям і Славнем у Євросоюз
Входить наша земля - Україна! Надія є! Хай знають всі у світі.
Ми є! Народ піднявся із колін.
І переможно сонце правди світить,
Співаймо ж гордо Славень України.
Давайте на повні груди, з почуттям високої національної гідности співати нашу головну Державну пісню: Славень України.

Коли слова цієї врочистої пісні стануть нашим щирим переконанням, то нічиї зазіхання-погрози не будуть страшними для нас.

Славень України всі співають, поклавши правицю до серця:
Ще не вмерла України ні слава, ні воля.
Ще нам, браття молодії, усміхнеться доля.
Згинуть наші воріженьки, як роса на сонці,
Запануєм і ми, браття, у своїй сторонці.
П - в:
Душу й тіло ми положим за нашу свободу
І покажем, що ми, браття, козацького роду! Станем, браття, всі за волю від Сяну до Дону,
В ріднім краї панувати не дамо нікому.
Чорне море ще всміхнеться, дід Дніпро зрадіє,
Ще у нашій Україні доленька наспіє.
П - в. А завзяття, щира праця свого ще докаже,
Ще ся волі в Україні піснь гучна розляже.
За Карпати відіб'ється, згомонить степами,
України слава стане поміж народами.
П - в.

# data[].attributes.attachment_link.title
Державні символи України

# data[].attributes.attachment_link.description
Герб, Прапор і Славень - Державні символи України Колись давно жила собі жінка. Мала вона трьох синів. Росли вони чесними, порядними, дуже любили свою матусю і готові були віддати за неї життя. Підросли сини і вирішили піти у світ. Перший син каже: "Хочу подивитися, який він, світ".

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Мета: продовжити ознайомлення дітей з поняттям "наша Батьківщина"; формувати знання про державні символи ( прапор, герб) та ознайомити з Державним Гімном України; розвивати інтерес до України, бажання спілкуватися рідною мовою; виховувати громадянина своєї держави, любов до рідного краю, шанобливе ставлення до національних та державних символів, повагу до українського народу, гордість за красу і велич нашої Батьківщини.

Словник: держава, Україна, незалежність, символи, прапор, герб, тризуб, гімн.

Попередня робота: ознайомлення з картою України; заучування віршів, прислів'їв до теми; виготовлення атрибутів до ігор "Віночок", "Священні символи".

Обладнання: карта України; прапор; герб; гімн; загадка; вірші; прислів'я; легенда; дидактична вправа "Додай слівце"; дидактичні ігри ( "Віночок", "Священні символи"); паперові квіти.

Хід заняття

Вихователь загадує дітям загадку.
На землі великій є одна країна:
Гарна, неповторна, красна, як калина.
І живуть тут люди добрі, працьовиті.
І скажу, до речі, ще й талановиті.
Землю засівають і пісні співають,
На бандурі грають і вірші складають
Про ліси і гори, і про синє море,
Про людей і квіти. То скажіть же, діти,
Що це за країна? ( Наша славна Україна!)

- Україна - це Батьківщина для всіх людей, які живуть на її території. Що таке Батьківщина? Батьківщина - це найкраще і найдорожче місце у світі. Пригадайте, що поети писали про Батьківщину?

Дитина декламує вірш М. Познанської.

ПРО НАШУ УКРАЇНУ

Ми дуже любим весь наш край
І любим Україну,
Її лани, зелений гай,
В саду рясну калину.
Там соловейко навесні
Співає між гілками,
Та й ми співаємо пісні,-
Змагається він з нами!

- Батьківщина наша велика, неосяжна. Вона складається з окремих регіонів, що мають свої назви ( демонстрування на карті): Полісся, Поділля, Волинь, Галичина, Слобожанщина. А які ви знаєте великі міста України? Назвіть великі ріки.

- Народ склав чимало приказок і прислів'їв про нашу Батьківщину. Зберімо зерна народної мудрості у маленьку скриньку.

Дидактична вправа "Додай слівце" (читання прислів'я)

Вихователь об'єднує дітей у команди. Один гравець команди починає прислів'я - інший ( з другої команди) продовжує: за кожну правильну відповідь команда отримує емблему сонечка. Потім - навпаки.

- Діти, а по чому впізнають українців в усьому світі?

З'являються Калинка та Барвінок ( на екрані проектора). Вітаються з дітьми.

Доброго ранку, ліси і поля!

Доброго ранку, плането Земля!

Щастя й здоров'я всім людям бажаємо,

З ранку в дитячий садок поспішаємо!

Вихователь. Який у Калинки гарний віночок! Ми зараз сплетемо такий самий.

Дидактична гра "Віночок"

Вихователь роздає дітям пелюстки квітів, з яких складається український віночок. Дитина повинна назвати її та прикріпити до квітки на віночку.

- Перепочиньмо!

Фізкультхвилинка

Ми мандруєм, ми мандруєм,

Україною крокуєм.

Ось побачили Карпати,

Як вершину нам дістати?

Заглядаємо в озерця,

Не торкнутися нам дна!

Так ми довго-довго йшли

І до групи знов прийшли!

- Калинка і Барвінок знають гарну легенду і хочуть вам її розповісти.

Розповідання легенди

Давно-давно жила колись жінка. Вона мала трьох синів. Росли вони чесними, сміливими, дуже любили свою матусю. Підросли і вирішили піти у світ. Вирушив у дорогу найстарший син. Мати на згадку про себе подарувала йому золоту корону з трьома промінцями. Пішов син між люди. Як його назвали? ( Тризуб) Настала черга середнього сина. Йому мати подарувала в дорогу синьо-жовту тканину. Своїми звитяжними ділами прославляв він свою матір. Яке ім'я одержав середній син? ( Прапор) А там, де був найменший син, завжди лунала дзвінкоголоса пісня. Адже мати своєму наймолодшому синові подарувала красивий солов'їний голос. Одержав син за свій голос і величний спів ім'я Гімн.

Діти розглядають Прапор України.

- Прапор - символ незалежної держави. Прапор України - блакитно-жовтий. Його кольори означають синє небо та золоту ниву. Кольори на прапорі "читають" згори донизу.

Дитина декламує вірш "Прапор України".

Діти розглядають Герб України.

- Тризуб - це Герб України. Він золотий на голубому тлі. Відображає триєдність життя: батько - мати - дитя, які символізують силу, мудрість, любов. На ньому можна прочитати слово Воля.

Дитина декламує вірш про Тризуб.

Розповідь про Державний Гімн

Державний Гімн України - це урочиста пісня, символ нашої державної єдності. Називається він "Ще не вмерла України і слава, і воля...". Його слова написав поет Павло Чубинський, а музику - композитор Михайло Вербицький. Коли звучить Державний Гімн, потрібно обов'язково підвестися, цим ми виявляємо особливу пошану до наших державних святинь. ( Звучить Державний Гімн.)

- Тепер перевіримо, які державні символи ви запам'ятали.

Дидактична гра "Священні символи"

Діти об'єднуються у дві команди. За сигналом вони повинні скласти Герб та Прапор України, розповісти, що вони означають. Перемагає команда, яка швидше впорається із завданням.

Вихователь збирає дітей навколо карти України та пропонує прикрасити її квітами, щоб наша Батьківщина стала ще красивішою, багатшою, мальовничішою.

- Погляньте, яка краса!

- Що нового ви дізналися на занятті?

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
основа інтернет магазин

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мій конспект

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
нова програма

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
усі заняття в групі

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
книги для днз

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
конспекти уроків

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
електронний конструктор уроку

# data[].attributes.attachment_link.title
Маленьким українцям - про державні символи (тематичне заняття)

# data[].attributes.attachment_link.description
Мета: продовжити ознайомлення дітей з поняттям "наша Батьківщина"; формувати знання про державні символи ( прапор, герб) та ознайомити з Державним Гімном України; розвивати інтерес до України, бажання спілкуватися рідною мовою; вихо­вувати громадянина своєї держави, любов до рідного краю, шанобливе ставлення до національних та державних символів, повагу до українського народу, гордість за красу і велич нашої Батьківщини.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
НАШ ОСНОВНИЙ ЗАКОН

Не так уже й давно, а саме - 28 червня 1996 року, народилася в нашій незалежній державі Конституція України - наш Основний Закон.

Ти, друже, напевно, чув від дорослих, що закони взагалі, яких є чимало, визначають і підказують нам усім - і малим, і дорослим, - як жити у своїй країні та з її сусідами у злагоді й мирі. А Конституція України визначає, якими бути всім отим законам. Одне слово, Конституція - це така собі "матінка" всіх інших законів!..

Слово "конституція" походить із латинської мови, якою говорили ще в Стародавньому Римі. А означає воно "устрій", "установлення", тобто будь-яка конституція визначає, якій бути державі, де ми живемо, а також - наші права та обов'язки.

А вони є в усіх і в кожного!

Скажімо, твої батьки мають піклуватися про тебе, а ти повинен помагати їм у всьому, слухатися їх, поважати дорослих і своїх ровесників; Зрозуміло, тоді й вони поважатимуть тебе. Адже в Конституції України записано, як то кажуть, чорним по білому, що "діти рівні у своїх правах незалежно від походження".

А ще там записано, що "будь-яке насильство над дитиною переслідується законом". Отже, твої права оберігаються державою: ніхто й ніколи з дорослих не може примусити тебе чинити щось погане чи зле, не може зашкодити тобі, твоїй гідності й честі!

Але й ти, друже, мусиш чинити так само: ні¬кого ні до чого не змушувати, жити за правилами та законами нашої країни, бути її відданим громадянином!..

Отже, друже, пам'ятай: Конституція України - то життєвий дороговказ і для тебе, і для мене, і для всіх-усіх сущих в Україні, і для самої нашої держави - теж! А "день прийняття Конституції України є державним святом - Днем Конституції України", - так записано в самій Конституції!..

ЛЕГЕНДА ПРО ПШЕНИЦЮ

У ті давні часи, коли перші люди були в раю, ніхто не знав, що таке голод. Душі їх були чисті, мов сніг, і невинні, мов травневі квіти. Усі люди були наче одна родина, де панувала гармонія та любов.

Але сатана, злий дух всесвіту, посіяв гріх у душах людей. Відтоді почалося життя людського роду, повне мук, сліз і неспокою. Важкий тягар придавив раптом їхні серця і водночас уперше вони відчули голод. Адже їх нива не родила, бо в землі не було насіння.

Був на небі один ангел, який дуже любив і жалів людей. Полетів він до Божого престолу.

Господи! - промовив ангел. - Дозволь мені допомогти знеможеним, їх нещастя вогнем палить мою душу!

Іди й допоможи людям, - лагідно всміхнувся Бог.

Мов блакитна квітка, злетів із неба ангел і спустився на землю. Але люди, втративши чистоту душі, втратили і здатність бачити ангелів. Вони могли бачити тільки земні речі.

І ангел засмутився. Золоті блискучі сльозинки полилися з його очей і засіяли землю...

Улітку нива засяяла стиглим, неначе щире золото, зерном. Вдячні люди падали навколішки, тремтячими руками пригортали і цілували хліб, дарований їм небесами...

Тепер нема у світі таких розлогих та родючих степів, як в Україні, де влітку хвилюються безмежні лани, засіяні українським золотом. І споконвіку поважає український народ пшеницю. Любить так, що навіть для свого національного прапора вибрав кольори золотої пшениці та блакитного неба.

УКРАЇНСЬКИЙ ВІНОЧОК

Мабуть, кожна дівчинка вміє плести віночок - із жовтих сонечок-кульбаб або з кленових листочків - короною чи просто з'єднуючи в барвисте коло лісові й лугові квіти.

Впліталося до віночка багато різних квітів, як-от: ружа, калина, безсмертник, деревій...

...Кожна рослинка неповторна.

Барвінок до людської оселі, до городу тягнеться. Узимку відвар барвінку п'ють від простуди, улітку барвінком прикрашають святковий хліб, хату, плетуть з нього весільні віночки. Цілий рік його шанують, бо вважають символом життя.

Безсмертник дарує здоров'я нашому роду людському.

Цвіт вишні та яблуні - символ материнської любові.

Любисток і волошки у віночку - це символ людської відданості.

Ромашка ж приносить не тільки здоров'я, але й доброту та ніжність, і вплітають її з кетягами калини та цвіту яблуні, вишні. Переплітають з вусиками хмелю - символу гнучкості й розуму.

А всього в українському віночку дванадцять квіточок, кожна - лікар, оберіг.

ЛЕГЕНДА

Жила собі жінка. І мала вона трьох синів. Сини зростали чесними, сміливими, дуже любили свою неньку і готові були віддати за неї своє життя.

Виросли сини і розійшлися по світах, прославляючи свою матір. Найстаршому матір подарувала на згадку про себе золоту корону з трьома промінцями. Корона зігрівала людей, вела вперед, показувала шлях до кращого життя. За цю трипроменеву корону люди дали першому синові ім'я Тризуб.

Середньому сину мати дала в дорогу блакитно жовтий одяг. Сміливий та сильний був середній син, і прославив він свою матір добрими звитяжними (героїчними вчинками). Люди запам'ятали його і прозвали Прапором.

А найменший син отримав у дарунок від матері соловейків голос. І де б він не був, усюди лунала його дзвінка урочиста пісня. За цей голос і величний спів люди дали йому ім'я Гімн. Так і донині по всьому світу золотий тризуб, синьо-жовтий прапор і урочистий гімн прославляють рідну неньку - Україну.

Вони стали державними символами України.

А.Сокол, О. Конечна. Уривок з книги "Моя країна - Україна".

Темно. Ніч. Ще ніч. І ти чекаєш ранку. Ти дивишся на небо - а воно як море. Як темне море. От викотилась би на нього золота діжа і враз би засяяло. І все навколо звеселилося б, ожило. Аякже: сонце встане - то й ранок настане. "Коли сонечко пригріє, то й трава зазеленіє", - кажуть люди.

А ще вони кажуть: "Куди водиця тече, там травиця росте". Звісно, без сонця й води все марніє. Бо вогонь і вода народжують життя. Світло й вода. Люди вірять: сонце - батько, вода - наша мати. А де тато й мама, там і син. От і Трійця Свята. Так і називався колись тризуб наш. Герб України. Бо він давній. Ще в князя Володимира був гербом. А люди знали його ще з трипільських і давніших часів. І завжди шанували цей знак як Дерево Життя, бо вірили у святість Народження, цінували красу Пробудження. І вірили вони в чарівну силу барви життя, чистої і справедливої. Якої саме барви? Ти скажеш і сам, як глянеш на ранкове небесне море. Бо побачиш: вогонь (сонце) - жовтий (золотий), вода (небо) - синя. Або як спостерігатимеш ранкову річку чи ранковий ставок: сонце золоте сяє із синьої (голубої) глибини. А люди кажуть: "Як небесна височина, так морська глибина".

Вогонь і Вода.

Сонце і Небо.

Осяяна сонцем пшениця й небесна блакить. Життя. Україна. Отож і полощеться на весняному вітрі синьо-жовтий прапор і тішить пробуджені душі, єднаючи нас із нашою історією.

А щоб жила наша держава, щоб не вмирала її історична слава і жадана воля, народ обрав собі пісню-оберегу, пісню-гімн, якою стверджує свою незнищенність, утверджує свою полум'яну любов до Батьківщини, замовляє світлу майбутність. Слова цієї пісні написав ще 1862 року Павло Чубинський, а музику до них склав 1863 року композитор Михайло Вербицький. Називається вона "Ще не вмерла Україна". І лунає вона тепер понад світом, розносячи болючу славу України, а Україні виборюючи світлу долю.

ЛЕГЕНДА ПРО УКРАЇНУ

Колись давним-давно в одному селі жила бідна жінка. Не було в неї ніякої втіхи від життя, тільки одна важка робота. І ось настав радісний день. В неї народилась дівчинка - маленька, крихітна, гарненька. І мати стала думати, яке ім'я дати своїй дитині. Тут, звідки - невідомо, з'явилася в хаті чарівниця. Вона подивилася на немовля і сказала: "Не давай дитині імені, вона сама його знайде, а якщо даси, то вона помре." Дівчина росла-підростала, була розумною, слухняною, але невеселою, часто журилася тим, що у неї немає імені.

І ось їй виповнилось 16 років. Задумала вона вирушити у білий світ, щоб знайти своє ім'я. Мати ніяк не хотіла розлучатися з донькою, але дівчина потайки вирушила в дорогу. Бідна жінка чекала день, другий, не витримала розлуки і пішла свою доньку шукати. Ішла, йшла і вийшла в чисте поле, жовте-жовте від пшениці. В чистому блакитному небі ластівки кружляють, світить ясне сонечко. І бачить мати - спить на полі дівчина, її дочка, та така гарна, що вона мимоволі замилувалась нею.

Раптом потемніло синє небо, здійнявся вітер, полягла до землі колосиста пшениця. Почувся тупіт та іржання коней, брязкання зброї, вигуки чужою мовою. Це були війська загарбників. Попереду їхав чужинець. Він побачив красуню-дівчину, зупинився і вигукнув: "Укра-юина", що на його мові означало "Дівчина молода". Дівчина прокинулась, але чужинець схопив її і забрав із собою. Мати, побачивши це, опустилася на коліна і стала благати Бога захисту для своєї єдиної дитини. Все стало чорне-чорне, загримів грім, затряслася, здригнулася земля, а потім усе стихло... Лише курява здіймалась навкруги, і на полі стояла самотня жінка.

Пішла вона плачучи по землі шукати свою дитину. А в пам'яті лишилося одне - Україна, Україна.

Йшла... З очей падали сльози. І там, де на землю падали сльозинки, проростали квіти волошки. Мати йшла боса, колола ноги, і, де на землю падала крапля крові, виростали маки. Де пройшла мати по землі, так і стала та земля зватись Україною

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Гончаренко Людмила Петрівна

# data[].attributes.attachment_link.title
Легенда про Україну, Легенда про пшеницю, Легенда про державні символи,Наш основний закон, Український віночок.

# data[].attributes.attachment_link.description
НАШ ОСНОВНИЙ ЗАКОН Не так уже й давно, а саме - 28 червня 1996 року, народилася в нашій незалежній державі Конституція України - наш Основний Закон. Ти, друже, напевно, чув від дорослих, що закони взагалі, яких є чимало, визначають і підказують нам усім - і малим, і дорослим, - як жити у своїй країні та з її сусідами у злагоді й мирі.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Навчальна : формувати уявлення про права дитини. Ознайомити учнів з їх основними правами та обов'язками Навчити дітей вмінню захищати себе при порушенні прав дитини. Дати уявлення про поняття "право", "Конституція".

Виховна : виховувати повагу до своєї сім'ї, друзів, оточую чих, почуття дисциплінованості;; виховувати бажання дотримувати високих морально-етичних норм, прагнення виробити у собі кращі громадянські риси.

Тип уроку: урок формування умінь та навичок.

Обладнання: ілюстраційні картини із зображенням прав дитини, Конституція України, плакат "Знай свої права дитино!" "Права дітей" .

Встаньте, дітки, всі рівненько,

Посміхніться всі гарненько.

Посміхніться всі до мене,

Посміхніться і до себе.

Привітайтесь: Добрий день!

Хай гарно розпочнеться новий день!

- Добрий день.

- Діти, яким би ви хотіли бачити наш урок? (Відповіді учнів.)

- Щоб урок був саме таким, нам необхідно наполегливо працювати;

- Що потрібно для того, щоб стати розумним? (Навчатися у школі.)

- Що таке школа? (Шлях у науку, у життя)

- Так, дійсно, без знань життя нецікаве, темне.

- Чи згодні ви, що в школі дітей навчають читати, писати, мислити? (У школі вчать жити.)

ІІІ. Повідомлення теми та мети уроку

- Сьогодні ми пригадаємо права та обов'язки учнів.

- Діти, що потрібно для того, аби дитина виросла?

- На все, що ви зараз сказали, ви маєте право.

- От що таке "право"? - запитаєте ви.

Право - система обов'язкових дій для всіх, формально зазначених правил поведінки.

Обов'язок - це моральна або правова вимога, що ставиться перед людиною, сім'єю, державою.

IV. Вивчення нового матеріалу

Дитина незалежно від її раси, національності, кольору шкіри, раси, мови, релігії, етнічного чи соціального походження, майнового стану, стану здоров'я, незалежно від її батьків та її законних опікунів має право:

- Право підтримувати взаємини з обома батьками, якщо ті розлучилися;

-Право висловлювати свої погляди і думки з усіх питань;

-Право на відпочинок;

-Право на свободу думки, совісті й релігії;

-Право на дозвілля;

-Право на захист від експлуатації фізичною працею;

-Право на захист від фізичного та психологічного насильства;

-Всі діти мають на рівні права;

2. Але ви маєте пам'ятати не тільки про права, але і про свої обов'язки, як учня .

знати Статут школи, правила поведінк5и, єдині педагогічні вимоги для учнів і дотримуватися їх;

систематично й глибоко оволодівати знаннями, підвищувати свій загальнокультурний рівень;

сумлінно виконувати завдання вчителів, дотримуватись зразкової поведінки на уроках, перервах і в громадських місцях;

дотримуватись правил внутрішнього розпорядку школи;

поважати дорослих, бути коректними у спілкуванні з ними;

поважати молодших учнів, допомагати їм;

поважати працю співробітників школи;

бережливо ставитись до майна і обладнання, навколишнього середовища;

раціонально використовувати вільний час,відвідуючи гуртки, клуби, секції;

дотримуватись правил техніки безпеки під час навчання і практики;

дотримуватись встановленої учнівської форми в школі, бути охайними.

слідкувати за своєю мовою(вживати літературну лексику й уникати сленгу та нецензурних виразів);

з повагою ставитися до будь - якого з учасників навчально-виховного процесу;

доброзичливо ставитися до інших учнів школи і не допускати виявів агресії та застосування грубої сили при вирішенні конфліктів;

дотримуватися культури поведінки в їдальні та виконувати правила гігієни;

приходити до школи до початку занять у чистій та охайній шкільній формі, знімати в роздягальні верхній одяг та перезуватися у змінне взуття;

- Чому в народі кажуть: "За одного вченого десять невчених дають"?

- Що ще цікавого вас очікує в школі? (Спілкування з однокласниками)

- Чи порушують ваші права у школі?

- Які права учнів ви знаєте? (Відповіді учнів.)

V. Фізкультхвилинка

День, як пісенька весела,
Облетів міста і села,
Кожен двір і кожен дім

Світлом виповнив своїм.
Приголубив хліб у полі,
Осіяв дуби, тополі,
І стежки, й шляхи довкола -
Щоб ішли малята в школу.

VI. Закріплення вивченого матеріалу

1. Гра "Продовж речення"

● Конституція - це...

● Ми живемо в...

● День Конституції Україна святкує...

● Кожна людина має право на...

● Основні обов'язки кожного школяра...

Права і обов'язки будь-якої людини, будь-якої дитини взаємопов'язані і дуже важливі, життя буде гармонійним і справедливим за умови, якщо кожна людина дотримуватиметься своїх прав і не забуватиме про свої обов'язки, як гарантію дотримання прав інших.

- Дорогі діти, наш урок добігає кінця.

VII. Підсумок уроку

1. Дайте відповідь на питання:

- Хто контролює виконання прав та обов'язків у школі?

- Чи сподобався урок?

- Що сподобалось найбільше?

Намалювати малюнок " Я маю право....".

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
однокласниками

# data[].attributes.attachment_link.title
Права і обов'язки учня / учениці. Стосунки з однокласниками

# data[].attributes.attachment_link.description
Навчальна : формувати уявлення про права дитини. Ознайомити учнів з їх основними правами та обов'язками Навчити дітей вмінню захищати себе при порушенні прав дитини. Дати уявлення про поняття "право", "Конституція". Виховна : виховувати повагу до своєї сім'ї, друзів, оточую чих, почуття дисциплінованості;; виховувати бажання дотримувати високих морально-етичних норм, прагнення виробити у собі кращі громадянські риси.

# data[].attributes.attachment_link.title
Виробництво хліба I Зроблено в Україні

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
РОЖЕВІ ОКУЛЯРИ official

# data[].attributes.attachment_link.title
Екскурсія на виробництво хліба - Христина Швець (сюжет до програми ТЕМА: Хліб)

# data[].attributes.attachment_link.title
Як виготовляють шоколад

# data[].attributes.attachment_link.description
Шоколад. Це, мабуть, найбільш розповсюджені ласощі на планеті. Видів шоколаду - десятки тисяч, та технологія виготовлення - практично ідентична - 24 Канал

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Школа юних журналістів

# data[].attributes.attachment_link.title
Здоров'я. Чіпси.

# data[].attributes.attachment_link.title
Звідки з'являється дощ - Мультик про дощ - Розвиваючі мультики для дітей

# data[].attributes.attachment_link.title
Як утворюється дощ?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Чорногор

# data[].attributes.attachment_link.title
Утворення веселки

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
студія РАВЛИК Бережани

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому буває веселка?

# data[].attributes.attachment_link.title
Як народилася веселка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Немцова

# data[].attributes.attachment_link.title
Презентація Нємцової Єви.Тварини влітку.Про їжачка.

# data[].attributes.attachment_link.title
Природа і тварини влітку - Ourboox

# data[].attributes.attachment_link.description
Природа та тварини влітку.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ганна Аксьонова

# data[].attributes.attachment_link.title
Жива природа влітку