# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Новини високих технологій

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Звичайна життя космонавтів приховує в собі чимало дивного. Далекі космічні простори абсолютно відрізняються від того життя, до якого звикли люди. Які відмінності існують між життям у затишних умовах Землі і оточуючим космосом?

Першим ділом - надіти скафандр

Перше, чого не можна зробити в космосі, - це перебувати там без спеціального скафандра. Чоловік не виживе і пари хвилин у відкритому безповітряному просторі. Так як тут немає зовнішнього тиску, то будь-який живий організм чекає незавидна доля: бульбашки газу, що знаходиться всередині, почнуть рівномірно розходитися, при цьому лопаються легкі, а потім закипають слизові оболонки очей і рота.

Чого не можна зробити в космосі? Точний час і його уповільнення

Ще в космосі абсолютно неможливо дізнатися точний час. Все це відбувається за принципами теорії відносності Ейнштейна. Але не варто лякатися - не все так складно. Просто на Землі час тече на кілька секунд швидше, ніж на МКС. Пов'язано це з тим, що на навколоземній орбіті сила гравітації дуже мала (повна її відсутність можливо тільки в далеких космічних просторах, де поблизу взагалі немає ніяких небесних тіл). Швидкість МКС досягає неймовірних значень - близько 79 км/c. А по теорії відносності, відсутність гравітації і висока швидкість змінюють протягом часу. Але все це щодо проходить без наслідків - якщо, приміром, космонавт провів на МКС кілька місяців. Якщо ж має далеке міжзоряна подорож, то, повернувшись додому, він навряд чи знайде навіть своїх правнуків.

Як виглядають зірки, якщо дивитися на них без атмосфери?

Чого не можна зробити в космосі з того, що на Землі здається звичним і повсякденним? У відкритому космічному просторі стає недоступним таке задоволення, як подивитися на зірки. Адже з поверхні земної кулі людина бачить їх мерехтіння крізь щільну пелену атмосфери. Люди дивляться на зірки, приблизно так само, як через товщу води. Тому в космосі зірки сяють на всю силу.

Прості справи: закип'ятити чайник, писати ручкою

Писати кульковою ручкою - ще одне заняття, яке не можна зробити в космосі. Відповідь на це завдання раніше цікавило багатьох школярів, особливо в радянський час. Чому це відбувається, і чому ж тоді доводиться писати космонавтам? Справа в тому, що в космічному просторі відсутня сила тяжіння. Вона необхідна звичайної ручці для того, щоб чорнило поступово підступали до її основи, і лист ставало можливим. У радянський час космонавти писали олівцями, зробленими з воску. Адже графітові стрижні могли обламатися, а їх частинки стати загрозою для дихання космонавтів. Космонавти з США використовували фломастери.

А також в космосі неможливо зробити ще одне просте дію - закип'ятити чайник. Це пов'язано з фізикою відкритого космічного простору. Зі шкільного курсу кожен пам'ятає, що чим вище піднімаєшся, тим нижче буде температура кипіння води. Наприклад, на вершині гори чайник закипить швидше, ніж внизу, біля підніжжя. А в космосі, при повній відсутності тиску, вода закипить практично миттєво.
Правда, частинки пари тут же перетворяться на кристали льоду, тому що в космосі дуже холодно. На міжпланетних космічних станціях воду все ж піддають кип'ятінню. Адже всередині них, хоч і штучним чином, але створюється тиск і температура. На МКС робиться те, чого не можна зробити в космосі, - кип'ятиться вода в чайнику. Але це відбувається при температурі 85°С.

А чи можна користуватися в космосі духами?

Це ще одна справа зі списку, яке неможливо в навколопланетної просторі. Подушиться, звичайно, можна, але запах виявиться занадто різким. Взагалі, все, що стосується запахів і смаків, у космосі має свої особливості. Наприклад, їжа завжди здається несолоної. Тому космонавтів забезпечують безліччю приправ. Самі космонавти кажуть, що космос має запах смаженого біфштекса. А запах Місяця схожий на запах горохової гарі.

Гра на розвиток мислення

У багатьох логічних іграх і вікторинах пропонується питання про те, що не можна зробити в космосі. Гра "Матрьошка" в "Однокласниках" - це один з прикладів таких ігор. На просторах інтернету, звичайно, існує велика кількість подібних ігор. Однак ця гра відрізняється різноманітністю завдань і тематик. Щодня до неї приєднуються нові учасники. Один з найбільш цікавих питань у цій грі - "Чого не можна зробити в космосі?". "Матрьошки" набирають свою популярність завдяки тому, що з ними можна істотно розширити кругозір.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чого не можна зробити в космосі? Про незвичайне життя поза земних умов

# data[].attributes.attachment_link.description
Звичайна життя космонавтів приховує в собі чимало дивного. Далекі космічні простори абсолютно відрізняються від того життя, до якого звикли люди. Які відмінності існують між життям у затишних умовах Землі і оточуючим космосом? Перше, чого не можна зробити в космосі, - це перебувати там без спеціального скафандра.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
А за найкращим сценарієм - через чотири роки.

Ілон Маск , що безпілотна місія SpaceX відправиться на Марс через два роки, а людина зможе висадитися на планеті протягом наступних чотирьох-шести років. Про це він на церемонії вручення премії Axel Springer.

Виступаючи на церемонії, Маск розповів, що все залежать від синхронізації орбіт Марса і Землі, яка відбувається приблизно раз у два роки. В останнє це сталося на початку цього року, а наступна синхронізація відбудеться у 2022, 2024 і 2026 роках.

"Я найбільше зайнятий розробкою технології, яка може дозволити багатьом людям відправитися на Марс і зробити життя багатопланетним: мати базу на Місяці, місто на Марсі, і я думаю, що важливо, щоб ми прагнули до того, щоб якомога швидше створити самодостатнє місто на Марсі", - розповів Маск.

Він також сказав, що планує здійснити подорож на борту космічного корабля SpaceX Starship протягом наступних двох-трьох років.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліса Кирпичова

# data[].attributes.attachment_link.title
Ілон Маск вважає, що людина висадиться на Марсі протягом наступних шести років

# data[].attributes.attachment_link.description
А за найкращим сценарієм - через чотири роки. Ілон Маск , що безпілотна місія SpaceX відправиться на Марс через два роки, а людина зможе висадитися на планеті протягом наступних чотирьох-шести років. Про це він на церемонії вручення премії Axel Springer.

# data[].attributes.headline
Цікаво чи є докази життя на Марсі?

# data[].attributes.subject
Цікаво чи є докази життя на Марсі?

# data[].attributes.body
Чи часто ви чуєте таке питання навколо?

# data[].attributes.headline
Останні новини

# data[].attributes.body
Останні новини

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Суспільне | Новини

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомляє пресслужба SpaceX.

Запуск важкої ракети-носія Falcon 9 був здійснений 28 квітня о 23:44 за часом Східного узбережжя США з 40-го стартового комплексу Космічного центру імені Кеннеді, штат Флорида. Вже через 1 годину 5 хвилин після старту ракети група супутників Starlink була виведена на задану орбіту.

Багаторазовий перший ступінь ракети-носія SpaceX, який використовувалася для запуску всьоме, через 8 хвилин 37 секунди після запуску здійснив керовану вертикальну посадку на автоматичну плавучу платформу Just Read the Instructions, яка перебувала в Атлантиці приблизно в 630 км від космодрому на мисі Канаверал. Цей перший ступінь буде використаний для подальших запусків, що дозволяє економити компанії SpaceX до 6 мільйонів доларів на кожному запуску своїх ракет.
Що відомо

Астрономи в Кропивницькому зазначають, що супутники Starlink в космосі заважають їм слідкувати за небесними тілами. Учені кажуть, що вони вже пишуть Ілону Маску гнівні відгуки.

Нещодавно міністр цифрової трансформації Михайло Федоров повідомив, що його міністерство пропонує американській компанії SpaceX зробити Україну пілотним майданчиком для запуску швидкісного інтернету Starlink.

Американська компанія бізнесмена Ілона Маска SpaceX планує розширити свою глобальну мережу інтернет-покриття Starlink, зокрема на рухомі транспортні засоби.

Читайте також Україна хоче запустити власний супутник разом із компанією Ілона Маска. Чи реальною є ідея
Читайте нас у Telegram: головні новини України та світу

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
В'ячеслав Масний

# data[].attributes.attachment_link.title
SpaceX запустила на орбіту 60 супутників Starlink

# data[].attributes.attachment_link.description
Про це повідомляє пресслужба SpaceX. Запуск важкої ракети-носія Falcon 9 був здійснений 28 квітня о 23:44 за часом Східного узбережжя США з 40-го стартового комплексу Космічного центру імені Кеннеді, штат Флорида. Вже через 1 годину 5 хвилин після старту ракети група супутників Starlink була виведена на задану орбіту.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Наприкінці липня на Марсі виявили підземний природний резервуар завширшки близько 20 км, заповнений водою. Хоча водойма знаходиться на глибині в 1,5 км під шаром ґрунту та льоду, ця знахідка приємно схвилювала науковців, адже раніше таких великих запасів води у рідкому стані виявити на Марсі не вдавалося. Хоча низька температура та висока концентрація мінералів, найвірогідніше, роблять цю воду непридатною для проживання відомих на Землі організмів, споконвічна тема наявності життя на Червоній планеті була знову порушена. РАННІ ДОСЛІДЖЕННЯ
Через відносну близькість до Землі ("всього" 225 млн км у середньому), Марс із давніх-давен був об'єктом спостережень людини. Із винаходом у XVII ст. телескопа тогочасним астрономам вдалося розгледіти марсіанські полярні шапки, що стало відправною точкою для спекуляцій, які не стихають і донині, на тему наявних на Марсі форм життя.

З часом озброєні новітніми телескопами уважні спостерігачі виявили плями, кратери та сезонні зміни кольору поверхні Червоної планети. Це ще ближче підводило людей до думки про наявність на ній живих організмів. Наприкінці ХІХ ст. відомий американський астроном Персівал Лоуел навіть опублікував дві наукові книги, у яких стверджував, що численні канали на Марсі - це насправді залишки стародавніх цивілізацій. Саме ця думка у 1897 році дала британському письменнику Герберту Уелсу ідею для написання знаменитого твору "Війна світів", у якому прибульці з Марса вдираються на Землю. Згодом виявилося, що ці канали насправді були всього лиш оптичною ілюзією, яка, утім, дозволила знову підігріти інтерес до Червоної планети.
НАЙБІЛЬШ ВИВЧЕНА ПЛАНЕТА
Перший космічний апарат, запущений із Землі до Марса, був виготовлений у СРСР. Радянська автоматична міжпланетна станція другого покоління "Марс-1" була запущена у листопаді 1962 року, однак, не долетівши до Марса, припинила передавати сигнали на Землю. Хоча "Марс-1" надав перші дані про склад міжпланетного простору між орбітами Землі та Марса, знань людства про саму Червону планету він не розширив.

НАСА "Марінер-4"

Цю роль виконав космічний апарат НАСА "Марінер-4", який улітку 1965 року здійснив перший успішний проліт навколо Марса й передав фотографії його поверхні на Землю. Отримані "Марінером" дані про розріджену атмосферу планети, температуру на її поверхні, атмосферний тиск та інше змінили ставлення наукової спільноти до питання життя на Марсі. Відтепер загальновизнаною була думка, що у випадку наявності живих організмів на Червоній планеті, їх форми були б меншими й більш примітивними, ніж на Землі.

Однак, "Марінер-4" передав усього 22 розмиті фотографії, які не могли довести незаселеність планети, правда, і наявність на ній розумного життя теж показати не могли. Не довели це й п'ять інших американських та шість радянських космічних апаратів, направлених на вивчення Марса з 1960 по 1975 рр.

Утім, до того часу вчені вже встановили певну подібність Марса та Землі. Так, на обох планетах існує день та ніч, доба триває близько 24 годин, полюси - холодніші за екваторіальну зону, на Марсі теж є чотири пори року, хоч і тривають вони майже вдвічі довше за земні. Разом із успіхами перших досліджень, це все спонукало продовжувати пошуки і призвело до того, що Марс став найкраще вивченою планетою Сонячної системи після Землі.
ЩО СТВЕРДЖУЄ СУЧАСНА НАУКА
Незважаючи на припинення гонитви озброєнь, що було головним рушієм науки у ХХ ст., прагнення дізнатися більше про Марс не покинуло людство й у ХХІ столітті. У третьому тисячолітті до Марса було запущено щонайменше 10 різних космічних апаратів. Шість із них досі обертаються на орбіті навколо Червоної планети, а два - працюють на поверхні, регулярно відправляючи на Землю корисні дані.

Марсохід "К'юріосіті"

Так, у 2014 році американський марсохід "К'юріосіті" зафіксував раптове збільшення кількості метану в атмосфері, що могло бути спричинене діяльністю підземних організмів. У червні нинішнього року той самий марсохід виявив у гірських породах Марса молекули кількох органічних сполук. Він також сфотографував формування, дуже подібні на так звані ціанобактеріальні мати, що формуються на Землі внаслідок симбіозу кількох типів мікроорганізмів. Достеменно встановити природу всіх цих явищ та процесів поки не вдається, але вчені сходяться на думці, що в минулому на поверхні Марса могли існувати придатні для життя умови.

Численні теоретичні розрахунки стверджують, що 4 млрд років тому, коли Марс лише формувався, на поверхні молодої планети могли бути водойми, придатні для існування мікроорганізмів, але з плином часу клімат на Марсі зазнав суттєвих змін. Поєднання низьких температур, токсичних мінералів, сонячної радіації та низки інших факторів роблять перебування на поверхні Марса для будь-якого сучасного земного створіння летальним. Однак, під поверхнею - ситуація інша.
БУРІННЯ ТА ЕТИКА
Серед землян побутує переконання, що наявність води автоматично означає існування в ній живих організмів - навіть якщо вода перебуває у замороженому стані. Наш земний досвід стверджує, що у виявлених під поверхнею Марса резервуарах можуть зберігатися організми чи бодай їх рештки. Враховуючи, що сучасні дослідження стверджують про наявність під поверхнею Марса навіть не заморожених озер, а проточної води, шанси виявити у ній живі організми суттєво зростають.

Водночас, достеменно підтвердити чи спростувати цю теорію - з використанням нинішніх технологій - неможливо, адже для цього доведеться доправити до Марса космічний апарат, спроможний пробурити свердловину глибиною у 1,5 км.

Фото: https://www.nasa.gov

Це порушує ще одне питання вже з етичної, а не технічної площини: чи не "забруднимо" ми в цьому процесі Марс організмами із Землі? Історія людства має багато прикладів, коли необачне транспортування людиною тварин між материками радикальним чином змінювало екологічний баланс. Завезені до Австралії кролики не мали природних ворогів і дуже нашкодили сільському господарству "Зеленого материка". На перший погляд безневинні європейські домашні миші, що випадково потрапили на британський острів Гоф у Атлантичному океані, тепер загрожують повним знищенням найбільшій у світі колонії альбатросів. Якщо такі наслідки наявності інвазивних видів, доставлених з одного материка на інший, - важко уявити, що може статися при міжпланетному переміщенні.

З огляду на це, деякі вчені закликають повністю припинити висадку на поверхню інших планет створених людиною апаратів, аби не призвести до непоправного.
ЧИ МОГЛО ЖИТТЯ ЗАРОДИТИСЯ НА МАРСІ?
Утім, є й інша думка, яка стверджує, що життя на Землі могло виникнути саме після зіткнення із марсіанським метеоритом і "забруднення" її інопланетним матеріалом. Прибічники цієї ідеї доводять, що ранні форми земного життя не могли зародитися у тогочасних земних кліматичних умовах, натомість атмосфера Марса дуже сприяла їх появі.

Хоча виключити цю теорію повністю не можливо, супроти неї говорить те, що мікроскопічні організми навряд чи могли пережити тривалу подорож крізь "крижаний, безповітряний, наповнений радіацією вакуум та почати життя у новому домі".

Загалом, із 24 тис. метеоритів, знайдених на Землі, марсіанськими, тобто такими, що прилетіли з Марса, вважають близько 30. Кілька з них дійсно містять потенційні докази колишнього життя на Марсі у вигляді мікроскопічних структур, що нагадують скам'янілі бактерії, однак жоден не відповідає усім семи визначеним критеріям визнання колишніх форм життя у позаземних зразках.

Тож відповідь на давнє питання щодо життя на Марсі може бути замороженою у джерелах води Червоної планети - під її повернею. Утім, чи слід нам шукати відповідь?

# data[].attributes.attachment_link.title
Чи є життя у Марсі?

# data[].attributes.attachment_link.description
Наприкінці липня на Марсі виявили підземний природний резервуар завширшки близько 20 км, заповнений водою. Хоча водойма знаходиться на глибині в 1,5 км під шаром ґрунту та льоду, ця знахідка приємно схвилювала науковців, адже раніше таких великих запасів води у рідкому стані виявити на Марсі не вдавалося.

# data[].attributes.headline
Це неймовірно!

# data[].attributes.body
Це неймовірно!

# data[].attributes.headline
Кожна людина хотіла 

# data[].attributes.body
Кожна людина хотіла б жити на Марсі

# data[].attributes.headline
Життя на Марсі

# data[].attributes.body
Життя на Марсі