# data[].attributes.headline
Første lovforslag og øget organisering 1886 - 1891 

# data[].attributes.subject
Første lovforslag og øget organisering 1886 - 1891 

# data[].attributes.body
I 1886 blev det første lovforslag om kommunal valgret til kvinder stillet i Folketinget af Frederik Bajer, der var venstrepolitiker. Både Dansk Kvindesamfund og Kvindelig Fremskridtsforening sendte støtteerklæringer for lovforslaget til Folketinget, og Dansk Kvindesamfund iværksatte en underskriftsindsamling, der dog kun resulterede i knap 2000 underskrifter. Fordi der i mellemtiden blev udskrevet valg, nåede lovforslaget ikke videre til Landstinget, og anden gang, lovforslaget blev fremsat, indsamledes over 20.000 underskrifter over hele landet, mens Kvindelig Fremskridtsforening i 1887 holdt et stort offentligt protestmøde, hvor valgretskravet blev udvidet til også at gælde valgret til Rigsdagen.
Dansk Kvindesamfund og Kvindelig Fremskridtsforening repræsenterede på mange måder de to hovedstrømme, der kom til at præge kvindepolitikken; den upolitiske, moderate kurs over for den mere radikale holdning, hvor der blev taget klar politisk stilling til fordel for kvindevalgretten.

Flere mente, at Dansk Kvindesamfunds kurs i forhold til valgretsspørgsmålet var for forsigtig, men de kunne heller ikke gå ind for Kvindelig Fremskridtsforenings politik, der ud over valgretstemaet også prioriterede den såkaldte fredssag og arbejdersagen højt. Derfor etableredes Kvindevalgretsforeningen i 1889 som den første rene valgretsorganisation. Foreningen havde kommunal og politisk valgret til kvinder som eneste formål og gjorde sig især bemærket ved på møder op til Rigsdagsvalget i 1890 at stille spørgsmål om kandidaternes holdning til kvindevalgret.

Kvindelig Fremskridtsforening og Kvindevalgretsforeningen havde forskellig opfattelse af flere politiske spørgsmål, men begge havde kvinders politiske valgret på programmet. For at fremme samarbejdet dannede de i 1890 sammen med flere faglige kvindeforeninger paraplyorganisationen De samlede Kvindeforeninger

# data[].attributes.body
Grundlovsændringen, der blev indført den 5. juni 1915, gav valgret til mænd og kvinder over 25 år med fast bopæl i landet (§ 30). Ud over at kvinder nu fik politisk valgret, betød ændringen også en nedsættelse af valgretsalderen fra 30 til 25 år. Herudover bortfaldt kravet om, at folk i privat tjeneste, dvs. tyende, skulle have egen bopæl for at opnå valgret. Til gengæld skulle den valgberettigede stadig være uberygtet, ikke modtage fattighjælp, have betalt modtaget fattighjælp tilbage og endelig have fuld rådighed over sit bo (§ 30). Nok så epokegørende var det imidlertid, at den privilegerede valgret til Landstinget, som var indført med grundlovsændringen i 1866 (§ 34), bortfaldt, samt at valgene i enkeltmandskredse tilnærmede sig forholdstalsvalg via en supplering med tillægsmandater (§ 32).

# data[].attributes.headline
Rigsdagsdebatten om grundlovsændringen i 1915

# data[].attributes.subject
Rigsdagsdebatten om grundlovsændringen i 1915

# data[].attributes.body
I 1915 blev den lige og almindelige valgret indført i Danmark ved en grundlovsændring. Den indebar, at kvinder og tyende fik politisk valgret, at valgretsalderen blev sat ned, at den privilegerede valgret til Landstinget forsvandt og at der kom en form for forholdstalsvalg til Folketinget, samtidig med at valgkredsenes sammensætning blev ændret. Grundlovsændringen var resultatet af en lang politisk proces, der begyndte i 1905 med et forslag om ændring af valgkredsene som udgangspunkt. Hurtigt blev denne sag ledsaget af andre dagsordner om lige og almindelig valgret.

# data[].attributes.body
Kvindelig Fremskridtsforening og Kvindevalgretsforeningen havde forskellig opfattelse af flere politiske spørgsmål, men begge havde kvinders politiske valgret på programmet. For at fremme samarbejdet dannede de i 1890 sammen med flere faglige kvindeforeninger paraplyorganisationen De samlede Kvindeforeninger. Dansk Kvindesamfund mente dog ikke de som upolitisk forening kunne deltage i samarbejdet. Formålet med De samlede Kvindeforeninger var kvinders sociale og politiske ligestilling med mændene, og alliancen gjorde det blandt andet muligt at afholde massemøder som eksempelvis kvindernes folkefest i Dyrehaven i København i juni 1891, hvor ca. 10.000 deltog.

# data[].attributes.body
En række forskellige kvindesagsorganisationer var involveret i kampen for at opnå kvindelig valgret. Blandt de mest fremtrædende var Dansk Kvindesamfund, Kvindelig Fremskridtsforening og senere også Landsforbundet for Kvinders Valgret. Foreningerne involverede sig på forskellig vis og med forskellig styrke i kampen for valgretten, og undervejs var der perioder med både øget engagement og stagnation, inden målet blev nået i 1915, hvor kvinder blev tildelt politisk valgret

# data[].attributes.body
om 100 års dagen for kvindernes valgret fortalt af børn i år 2015

https://www.youtube.com/watch?v=nwhReV6Yr0E

# data[].attributes.body
Her markerede over 12.000 kvinder, at de med grundlovsændringen endeligt var blevet fuldgyldige borgere i det danske samfund.
Video: https://www.youtube.com/watch?v=JMMocc-0XC4

# data[].attributes.body
I 1888 konkluderede højrepolitikeren Carl Ploug, at
“det hverken ville være i kvindernes eller isamfundetsinteresse,at der tildeles dem valgret”

CITAT:  C.J.F. Ahlefeldt, politiker for partiet Højre i 1904
“Jeg er overbevist om, at det vil være bedst for både mænd og kvinder,når kvinderne vil passe deres køkken og hus og så lade os mandfolk … passe de offentlige sager "

# data[].attributes.headline
Udpluk af årstal for,hvornår verdens kvinder fik stemmeret

# data[].attributes.subject
Udpluk af årstal for,hvornår verdens kvinder fik stemmeret

# data[].attributes.headline
Dansk Kvindesamfund og Kvindelig Fremskridtsforening 1871 - 1888 

# data[].attributes.subject
Dansk Kvindesamfund og Kvindelig Fremskridtsforening 1871 - 1888 

# data[].attributes.body
I 1871 blev Dansk Kvindesamfund stiftet som den første danske kvindesagsbevægelse. Blandt stifterne var ægteparret Frederik og Mathilde Bajer. Det var på et møde i denne forening i 1884, at det blev foreslået at kravet om politisk valgret – stemmeret til både Folketing og Landsting i Rigsdagen - skulle indgå som en del af foreningens formålsparagraf. Af frygt for politikernes og den øvrige befolknings reaktion blev forslaget dog nedstemt. Dansk Kvindesamfund definerede sig som den brede, tværpolitiske organisation, der varetog alle kvinders interesser, og derfor kunne foreningen ikke risikere at indtage for radikale standpunkter.

Dansk Kvindesamfund arbejdede stadig for kvindevalgretten, men som en protest mod foreningens moderate kurs blev en ny organisation med navnet Kvindelig Fremskridtsforening oprettet i 1885 med Mathilde Bajer blandt stifterne. Kravet om politisk valgret til kvinder var fra begyndelsen foreningens formål. Det blev skrevet ind i den nye forenings formålsparagraf i 1888, samtidig med at foreningen begyndte at udsende tidsskriftet Hvad-vi-vil med formanden Johanne Meyer som redaktør. Kvindelig Fremskridtsforening havde et klart socialistisk standpunkt og havde tilslutning fra mange arbejderkvinder, ligesom foreningen adskilte sig fra Dansk Kvindesamfund ved kun at optage kvinder som medlemmer.

En af de første meldlemmer var Mathilde Fibiger