# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Född:1812-10-03 - Högsby församling, Kalmar län
Död:1883-08-29 - Högsby församling, Kalmar län

Band 33 (2007-2011), sida 588.

Stolt, Jonas, f 3 okt 1812 i Högsby, Kalm, d 29 aug 1883 där. Föräldrar: torparen Nils Jonsson o Anna Jansdtr. Skomakare i Högsby. Folklivsskildrare.

S föddes på torpet Stenkullen i Basebo by, Högsby. Det fattiga hemmet skall ha präglats av en gammaldags sträng religiositet. Tolv år gammal sattes S i skomakarlära, det yrke som skulle bli hans bärgning. När han 1833 en kort tid excercerade beväring i Hultsfred erhöll han namnet Stolt, efter att tidigare hetat Jonas Nilsson. Han ingick äktenskap med Christina Nilsdotter, piga på Stora Hanåsa i Högsby, och ﬂyttade från Basebo till ett torp, en backstuga, under Hanåsa. Där förblev han boende till sina sista år. Äktenskapet begåvades med nio barn, varav två dog i späd ålder. S avled 1883 som inhyses änkling i Hanåsa. Det ﬁnns inget fotograﬁ av honom, men han beskrevs av sonen Otto Lundström som en slätrakad man med skepparkrans.

Benny Jacobsson

Någon egentlig skolgång hade inte S. Av sin mor hade han lärt sig läsa i bok, och av grannar lärde han sig skriv- och räknekonsten. På sin ålders höst nedtecknade S sina minnen från livet som skomakare i Högsby. Men till skillnad från sin samtida och granne, snickaren Karl Stenholm, som också skrev ner sina minnen, utgick S inte från sitt eget liv, utan strukturerade sin skildring utifrån allmogens liv i Högsby som det tog sig ut kring 1820 och decennierna därefter. Det är dessa minnen som bevarat hans namn åt eftervärlden och samtidigt utgör den främsta källan till hans biograﬁ.

Minnena börjar med S:s första färd till kyrkan i Högsby 1819. Minutiöst skildrar han hur omgivningarna såg ut och noterar hur de förändrats. Han ger ingående skildringar av kyrkbyn, kyrkan, gårdar, hus och ägor. Vi får ta del av hur gudstjänst, vigslar och begravningar gick till. Han uppehåller sig vid hur boningshusen var beskaffade, hur de möblerades, vilka husgeråd och husdjur man höll sig med. Han beskriver hur kaffepannan ersatte brännvinspannan, vilken belysning som fanns i stugorna, kvinno- och manskläder, olika åkdon och seldon. Han tecknar allmogens näringsfång, svedjebruk, åkerbruk, tröskning, kvarnar, lin-, säd- och tobaksodling. Givetvis berör S också sitt eget yrke, byskomakarens. De vilda djuren, vargar, rävar och fåglar, får även de sina avsnitt. Från naturen och näringarna går S sedan till det kulturella. Han ger skildringar av det bristfälliga skolväsendet före folkskolans införande, av papper- och lumpsamlande, av skrivpennor och tidningarnas ankomst (den första såg han 1829), av tide- och penningräkning. Folklivet med musik och lekstugor, med helger och marknadsliv, får sin beskärda del. Allt är skrivet med en detaljrikedom, som stundom sträcker sig ända till ljudminnen. S:s minnen är strukturerade, men skrivna utan mellanrubriker. Till sentida läsares båtnad har utgivare därför försett dem med detaljerade innehållsförteckningar.

S idealiserade inte något gammalt gott liv, för honom var det inte bättre förr och han ansåg sig på ålderdomen leva i en bättre lottad och bildad värld. Men han skildrade ingående den gamla världen, noterade förändringarna och konstaterade att knappast något fanns kvar från hans barndomstid: "Om en lärd man, som steg ned i graven 1820, nu kunde vakna upp, så skulle han icke låta övertyga sig, att han vore i samma värld som då, ty hus och gårdar, åkdon, klädedräkter och alla övriga ändringar skulle så förbrylla honom, att han kunde tro sig vara galen eller alltsammans en synvilla. Om han kom in i en handelsbod, skulle han icke begripa, hur så många fabriksvaror kunde åstadkommas av människor, utan tro att det vore framkallat genom trolleri; och om han kom in på ett brukseller handelskontor, så skulle han icke förstå, att så mycket pengar kunde ﬁnnas i hela Sverige, som han såg där på ett enda ställe; och ﬁck han se bantåget rusa fram, så skulle han tro, att mörksens furste vore uppstigen på jorden för att skrämma ihjäl folket."

S var även musikalisk. Strax efter det att den stränge fadern avlidit 1827 skaffade han ﬁol och lärde sig även blåsa klarinett och att nedteckna noter. I minnena ﬁnns av eftervärlden uppmärksammade nedteckningar av folkliga visor med noter. Fiolen trakterade han så väl, att han ﬂitigt anlitades vid bröllop och lekstugor. "Jag fortsatte härmed till 1838, då jag av trötthet och avsky för detta usla liv gjorde slut därpå." Det var väckelsen som träffat S. Han brände upp den syndfulla ﬁolen och inskränkte hädanefter sin musikaliska ådra till att sjunga i kyrkan och stundom för sig själv blåsa på klarinett. Om arten av S:s religiositet lämnar inte minnena några utförliga upplysningar, mer än att dans och ﬁolspel var ett sedefördärv. S och hans hustru ägde dock Doct. Heinrich Müllers andeliga wederqwickelsestunder (uppl tr i Kalmar 1862), ett arbete som starkt påverkade den småländska folkväckelsen.

Från det äldre bondesamhället ﬁnns en del bondedagböcker och självbiograﬁska anteckningar bevarade. Men S:s minnen utgör genom sin fokusering på allmogens och lokalsamhällets liv, mer än på sitt eget, en mycket ovanlig berättelse. Därtill är den möjligen den bästa ögonvittnesskildring av det tidiga 1800-talets bondesamhälle som ﬁnns att tillgå. Som tecknad inifrån detta samhälle är den närmast unik. Ett första manuskript, Forntida minnen och tidsskiften (nu i Kalmar läns museum), tillkom 1875-78. I detta nedtecknade S sina minnen oordnade som de kom för honom. För NordM skrev han 1879-80 en genomarbetad, mer ordnad version, vilken legat till grund för de senare utgivningarna. Manuskriptet utgavs i bearbetad form av den danske kulturhistorikern Reinhold Mejborg 1890, vilket följdes av en något förkortad sv utgåva av Artur Hazelius (bd 18) 1892. S:s minnen har sedan regelbundet utgivits, med tillförande av sådana avsnitt som författaren utelämnade i andra manuskriptet.

S skrev ursprungligen sina minnen för sönerna. Men minnena har sedan de första gången publicerades kommit till ﬂitig användning, givetvis i lokalhistorisk litteratur, som i Högsbyboken (1969), men även i sv och internationell etnograﬁsk, ekonomhistorisk, musikvetenskaplig och annan forskning kring 1800-talets bondekultur.

G 17 juni 1835 i Högsby m Christina Nilsdtr, f 10 april 1816 där, d 2 okt 1878 där, dtr till pigan Anna Lena Danielsdtr.

# data[].attributes.attachment_link.title
Jonas Stolt - Svenskt Biografiskt Lexikon

# data[].attributes.attachment_link.description
Född:1812-10-03 - Högsby församling, Kalmar län Död:1883-08-29 - Högsby församling, Kalmar län Band 33 (2007-2011), sida 588.Stolt, Jonas, f 3 okt 1812 i Högsby, Kalm, d 29 aug 1883 där. Föräldrar: torparen Nils Jonsson o Anna Jansdtr. Skomakare i Högsby. Folklivsskildrare. S föddes på torpet Stenkullen i Basebo by, Högsby.

# data[].attributes.headline
Skomakaren Jonas Stolts minnen (från Gleerups)

# data[].attributes.subject
Skomakaren Jonas Stolts minnen (från Gleerups)

# data[].attributes.body
13 sidor från Gleerups

# data[].attributes.body
OBS!
Den här länken kan ni tyvärr bara öppna när ni är i skolan!

# data[].attributes.attachment_link.title
Bildningsbyrån - historia: Att vara barn

# data[].attributes.attachment_link.description
I alla tider har barnen hjälpt till med de vuxnas arbete och under 1800-talets industrialisering var det många som fick följa med sina föräldrar in på fabriksgolvet. Vi besöker Rydals museum, ett tidigare spinneri där många barn arbetade under 1800-talet. Christina Shearer visar runt bland de farliga maskinerna och berättar hur det var att arbeta där som barn.